номер провадження справи 32/159/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2017 Справа № 908/2340/17

за позовом Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області (69089, м. Запоріжжя, вул. Істоміна, 8)

до відповідача ОСОБА_1 селищної ради Запорізького району Запорізької області (70435, смт. Балабине, Запорізький район, вул. Миру, 2)

про відшкодування вартості майна в сумі 4917,64 грн.

Суддя Н.А. Колодій

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2, дов. № 01-07/0026 від 12.01.2017;

від відповідача: не зявився

До господарського суду Запорізької області 23 листопада 2017 року звернулась Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_1 селищної ради Запорізького району Запорізької області про відшкодування вартості майна в сумі 4917,64 грн.

Ухвалою суду від 23.11.2017 порушено провадження у справі № 908/2340/17, справі присвоєно номер провадження 32/159/17, розгляд справи призначений на 13.12.2017.

13.12.2017 розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові. В обґрунтування вимог вказував, що за умовами договору № 2 від 27.12.2012 ОСОБА_1 селищній раді передано на безоплатне зберігання майно програмно-апаратні комплекси системи відеоспостереження. Приймання-передачу обладнання сторони підтвердили шляхом підписання Акту приймання передачі від 27.12.2012 на суму 6086,00 грн.

Додатковою угодою від 15.12.2014 до договору № 2 Сторони домовились використовувати Обладнання на суму 1168.36 грн. для потреб Запорізької райдержадміністрації. ОСОБА_1 селищна рада не повернула майно Запорізькій районній державній адміністрації. Протягом 2016 року позивач неодноразово звертався до ОСОБА_1 селищної ради з вимогою повернути спірне майно або відшкодувати його вартість в повному обсязі. ОСОБА_1 селищна рада повідомила, що майно відсутнє в органі місцевого самоврядування з невідомих причин та відмовилась сплатити вартість втраченого ним майна. З посиланням на ст.ст. 54, 193, 218, 224, 225 Господарського кодексу України позивач просив стягнути з відповідача 4917,64 грн. вартості неповернутого майна.

Відповідач в содове засідання не зявився. 12.12.2017 на адресу господарського суду Запорізької області від ОСОБА_1 селищної ради Запорізького району Запорізької області надійшла заява про визнання позову (вих. № 01-13/961/1 від 11.12.17). В заяві відповідач зазначає, що майно за Договором № 2 від 27.12.12 дійсно ОСОБА_1 селищною радою частково не повернуто на суму 4917,64грн. Предявлені вимоги законні та обґрунтовані, у звязку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.

Заслухавши представника позивача, розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Запорізькою районною державною адміністрацією (поклажодавець, позивач у справі) та Барабинською селищною радою Запорізького району Запорізької області (зберігач, відповідач у справі) 27.12.2012 укладений договір № 2, відповідно до п. 1.1 якого поклажодавець передає зберігачу на безоплатне відповідальне зберігання програмно-апаратні комплекси системи відео спостереження (далі обладнання), які використовувалися під час проведення чергових виборів народних депутатів України відповідно до Закону України Про особливості забезпечення відкритості, прозорості та демократичності виборів народних депутатів України 28 жовтня 2012 року, кількість та вартість обладнання визначено у специфікації (додаток 1 до цього договору), а зберігач зобовязується забезпечити зберігання та використання обладнання на умовах встановлених цим договором.

Відповідно до п. 2.1.2 договору зберігач зобовязався вживати всіх необхідних заходів для забезпечення збереження обладнання і підтримання його в належному стані та нести відповідні витрати.

Пунктом 2.1.3 договору сторони погодили, що зберігач зобовязується повернути обладнання поклажодавцеві за його першою письмовою вимогою у строки, встановлені у пункті 4.1 договору, в належному стані, у повній комплектації і упаковці, яка повинна забезпечувати його схоронність у тому числі при транспортуванні.

Згідно з п. 3.2 договору обладнання вважається переданим поклажодавцем зберігачу з моменту підписання акта приймання-передачі обладнання уповноваженими представниками сторін та скріплення цього акта їх печатками.

Відповідно до п. 4.1 договору на письмову вимогу поклажодавця зберігач зобовязується протягом 7 (семи) робочих днів повернути поклажодавцю обладнання у належному стані, повні комплектації та упаковці, яка повинна забезпечувати його схоронність у тому числі при транспортуванні, про що зазначається в акті приймання-передачі обладнання.

Згідно з п. 4.2 договору обладнання вважається повернутим поклажодавцю зберігачем з моменту підписання акта приймання-передачі обладнання уповноваженими представниками сторін та скріплення цього акта їх печатками.

Пунктом 5.2 договору визначено, що зберігач протягом усього строку зберігання обладнання вживає необхідних заходів для забезпечення схоронності обладнання.

Відповідно до п. 5.5 договору ризик випадкового знищення або пошкодження обладнання несе зберігач з моменту його прийняття на підставі відповідного акта прийому-передачі та до моменту передачі обладнання згідно з рішенням поклажодавця. Акт прийому-передачі обладнання складається та підписується сторонами у двох примірниках по одному для кожної із сторін.

Згідно з п. 6.3 договору зберігач несе відповідальність за збереження, утримання і цілісність обладнання з моменту його прийняття за відповідним актом, зазначеним у п. 3.2 цього договору і до моменту передачі обладнання згідно з рішенням поклажодавця.

Відповідно до п. 6.4 договору у разі втрати (нестачі) або пошкодження обладнання (його частини) зберігач повинен відшкодувати поклажодавцеві вартість обладнання, визначену в додатку 1 до цього договору, в повному обсязі, та відшкодування поклажодавцеві всі повязані з цим збитки.

Згідно з п. п. 9.1, 9.2 договору цей договір є безстроковим, вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та скріплення його печатками сторін. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час його дії.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору позивач передав, а ОСОБА_1 селищна рада прийняла за актом приймання-передачі від 27.12.2012 програмно-апаратний комплекс (далі ПАК) інв. № 14810521 у кількості 1 комплекти, за ціною 6086,00 грн.

Додатковою угодою від 15.12.2014 до договору № 2 Сторони домовились використовувати Обладнання на суму 1168.36 грн. для потреб Запорізької райдержадміністрації.

ОСОБА_1 селищна рада на вимогу позивача не повернула обладнання на суму 4917,64грн., що включає 1 ноутбук НР РгоВооk 4540s 15.6" (1366x768) НD LЕD, матовий; процесор Іntel Соге І5-3210М (2,5 Гц); оперативна пам'ять 4 Гб; накопичувач 320Гб; графічний адаптер Intel HD Graphics 3000; оптичний привід DVD+/-RW; мережевий адаптер та безпровідний адаптер або Lenovo L430/L530 HD LED матовий; процесор Іntel Соге 15-3210М (2.5 Гц); оперативна пам'ять 4 Гб; накопичувач 320Гб; графічний адаптер Intel HD Graphics 3000: оптичний привід DVD+/-RW; мережевий адаптер та безпровідний адаптер (даті - ноутбук), що призвело до загальної нестачі у сумі 4917.64 грн.

На претензію позивача від 27.07.2017 № 01-07/0880 з вимогою повернути обладнання або відшкодувати його вартість ОСОБА_1 селищна рада повідомила про неможливість задовольнити вимоги у встановлений термін.

Позивач повторно звернувся до ОСОБА_1 селищної ради з претензією від 27.09.2017 № 02-07/1101з вимогою повернути обладнання або відшкодувати його вартість.

Відповідач листом № 01-13/859 від 06.11.2017 надав відповідь, що на даний час не має можливості задовольнити вимоги у звязку з відсутністю ноутбука в органі місцевого самоврядування з невідомих причин.

В заяві (вих. № 01-13/961/1 від 11.12.2017) про визнання позовних вимог відповідач також зазначив про відсутність спірного майна, у звязку з чим, визнав позовні вимоги в повному обсязі.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно зі ст. 938 ЦК України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Згідно зі статтею 942 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Якщо зберігання здійснюється безоплатно, зберігач зобов'язаний піклуватися про річ, як про свою власну.

Статтею 948 цього ж Кодексу унормовано, що поклажодавець зобов'язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

Згідно з ч. 1 ст. 949 ЦК України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Частиною 1 ст. 950 ЦК України визначено, що за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Отже, за приписами вказаних статей на зберігача покладається обов'язок зберегти та повернути річ, яка передавалась на зберігання, а у разі її втрати - відшкодувати її вартість.

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 623 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки; розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Отже, при вирішенні даного спору на позивача покладається обов'язок довести розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, факт порушення відповідачем зобов'язання та причинний зв'язок між порушенням та збитками.

Відповідач в свою чергу для звільнення від відповідальності має довести відсутність своєї вини, зокрема, довести, що він вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом судового розгляду є вимога позивача про стягнення з відповідача 4917,64 грн. вартості неповернутого останнім майна, переданого на зберігання, відповідно до 6.4 договору № 2 від 27.12.2012. Підставою позову визначено договір зберігання від 27.12.2012 № 2 та приписи статей 173, 175, 193, 218 Господарського кодексу України, в яких закріплені принципи господарсько-правової відповідальності за порушення зобовязання учасника господарських відносин. Отже, фактично позивачем заявлений позов про стягнення збитків у вигляді вартості втраченого майна, відтак предметом доказування при вирішенні даного спору є встановлення, зокрема, наявності між сторонами договірних відносин зі зберігання, факту передачі та прийняття майна на зберігання, звернення поклажодавця до зберігача з вимогою повернути майно, неповернення майна зі зберігання, факту відсутності цього майна у зберігача (втрата або пошкодження товару, переданого на зберігання) з підтвердженням цих обставин відповідними доказами, наявності складових цивільного правопорушення.

Відповідно до умов п. 5.5 договору сторони погодили, що ризик випадкового знищення або пошкодження обладнання несе зберігач з моменту його прийняття на підставі відповідного акта прийому-передачі та до моменту передачі обладнання згідно з рішенням поклажодавця.

Крім того, сторонами в пункті 6.4 договору визначено, що у разі втрати (нестачі) або пошкодження обладнання (його частини) зберігач повинен відшкодувати поклажодавцеві вартість обладнання, визначену в додатку 1 до цього договору, в повному обсязі, та відшкодування поклажодавцеві всі повязані з цим збитки.

Судом встановлено, що позивачем заявлено про стягнення збитків у вигляді вартості неповернутого майна, яке знаходилось у відповідача на зберіганні. Під час укладання договору № 2 від 27.12.2012 сторони дійшли згоди щодо відшкодування поклажодавцеві вартості обладнання в повному обсязі у разі втрати такого майна.

Дослідивши усі обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, суд встановив, що позивачем на виконання умов договору № 2 від 27.12.2012 передано на зберігання відповідачеві майно загальною вартістю 6086,00грн. Також встановлено, що додатковою угодою від 15.12.2014 до договору № 2 Сторони домовились використовувати Обладнання на суму 1168.36 грн. для потреб Запорізької райдержадміністрації. Також, матеріалами справи встановлено, що відповідачем не повернуто позивачеві зі зберігання майно загальною вартістю 4917,64 грн.

Таким чином, судом встановлений факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором зберігання, внаслідок чого позивачу не повернуто майно, та обставини, з якими законодавство повязує відшкодування збитків.

Відповідно до приписів статті 614 цього ж Кодексу особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Виходячи з наведених обставин справи і норм матеріального права, суд дійшов висновку, що позивачем належним чином доведено існування складу цивільного правопорушення у правовідносинах сторін спору, що ґрунтуються на договорі зберігання та наявність правових підстав для стягнення з відповідача 4917,64 грн. збитків як відшкодування вартості неповернутого майна, яке було передано відповідачеві на зберігання на підставі договору № 2 від 26.12.2012. У звязку з чим заявлені позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 селищної ради Запорізького району Запорізької області 4917,64 грн. є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 селищної ради Запорізького району Запорізької області (70435, смт. Балабине, Запорізький район, вул. Миру, 2, ідентифікаційний код 23881173) на користь Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області (69089, м. Запоріжжя, вул. Істоміна, 8, р/р 0508, ГУ ДКСУ у Запорізькій області, МФО 820172, ) 4917 (чотири тисячі девятсот сімнадцять) грн. 64 коп. збитків, 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ.

Рішення оформлено та підписано 21.12.2017р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Н.А. Колодій