РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2017Справа №903/800/17

За позовом Приватного акціонерного товариства "УНІВЕРМАГ "ЛУЦЬК"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Архі гласс плюс"

про стягнення 586 617,44 грн.,

Представники сторін:

від позивача Гомза Ю.І. за дов.

від відповідача Глухенький О.П. за дов.

Суддя Борисенко І.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "УНІВЕРМАГ "ЛУЦЬК" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Архі гласс плюс" про стягнення 586 617,44 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання за додатковою угодою від 17.07.2017 про розірвання додаткової угоди №6 до договору №02-SL-Л генерального підряду від 22.08.2016.

В судовоме засіданні 05.12.2017 представником відповідача подано відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну відповідач заперечив проти позову, просив суд відмовити в позові повністю, у звязку з тим, що позовна заява не містить обставин, на яких грунтуються позовні вимоги та не зазначено законодавство, на підставі якого подається позов.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.08.2016 між Публічним акціонерним товарисвом «Універмаг «Луцьк» (далі - позивач, замовник) та Товарисвом з обмеженою відповідальністю «Волинь-Моноліт» (далі - генеральний підлядник) було укладено договір №02-SL-Л генерального підряду.

Відповідно до п.п 3.2.2. договору №02-SL-Л генерального підряду від 22.08.2016, генеральний підрядник має право залучити шляхом укладання договорів субпідряду за погодженням із замовником до виконання визначених обсягів робіт субпідрядні спеціалізовані будівельні та інші організації.

03.10.2016 між Публічним акціонерним товариством «Універмаг «Луцьк» (далі - позивач, замовник), Товарисвом з обмеженою відповідальністю «Волинь-Моноліт» (далі - генеральний підлядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Архі гласс плюс» (далі - відповідач, субпідрядник) було укладено додаткову угоду №6 до договору №02-SL-Л генерального підряду від 22.08.2016 (далі - додаткова угода).

Відповідно до п. 1.1 додаткової угоди, замовник доручає, а генеральний підрядник та субпідрядник приймають на себе зобов'язання в установлений додатковою угодою термін роботи з виготовлення та монтажу алюміневих вікон системи В-1- В-19, В-21-В-24 та В-26, зовнішніх алюмінієвих дверей (позиція 1-4 специфкації елементів заповнення прорізів розділу АР робочого проекту шифр 06.16-АР), конструкцій вихідних груп ПС-1 - ПС-3 та алюміневої фасадної системи ФС-4 згідно договірної ціни (додаток №1) на об'єкті: «Реконструкція готельного комплексу на вул. Кривий Вал, 39 у м. Луцьку», а замовник зобов'язується прийняти та здійснити оплату виконаних робіт відповідно до умов цієї додаткової угоди та затвердженого кошторису (договірної ціни).

Пунктом 2.1. додаткової угоди визначено, що загальна вартість робіт, перелічених в п.1.1. складає: 1 889 618,05 грн., в т.ч. ПДВ 314 936,34 грн.

Відповідно до п. 2.2. додаткової угоди, замовник здійснює авансування для забезпечення придбання субпідрядником необхідних обладнання та матеріалів, в розмірі:

- 50 % від вартості робіт, що складає 944 809,03 грн., в т.ч. ПДВ 15 468,17 грн. на закупівлю матеріалів в термін 5-ти робочих днів після підписання цієї додаткової угоди.

- 25 % від вартості робі, що складється 472 404,51 грн., в т.ч. ПДВ 78 734,09 грн. в термін 3-х робочих днів після отримання замовником повідомлення про завершення виготовлення світлопрозорих конструкцій.

- 15 % від вартості робіт, що складає 283 442,71 грн., в т.ч. 47 240,45 грн. по факту доставки готових до монтажу конструкцій на будівельний майданчик та огляду їх замовником в термін 3-х робочих днів.

На виконання п. 2.2. додаткової угоди позивач сплатив відповідачу аванс за додатковою угодою в загальному розмірі 1 700 655,74 грн., що підтверджується виписками з рахунку позивача від 04.10.2017 та від 02.04.2017.

Відповідач 28.04.2017 направив позивачу лист вих. №1609, в якому повідомив, що контрагент відповідача ТОВ «Мануфактура ДС» не поставив відповідачу необхідні для завершення робіт за додатковою угодою конструкції. У зв'язку з цим відповідач попросив: «прийняти на об'єкті фактично виконаний об'єм робіт. Різницю коштів за недоставлені по специфікації конструкції зобов'язувався повернути в тримісячний термін після прийняття фактично виконаних робіт на об'єкті».

У зв'язку з отриманням вищезазначеного листа за результатами проведених переговорів між позивачем, ТОВ «Волинь-Моноліт» та відповідачем 17.07.2017 укладено додаткову угоду про розірвання додаткової угоди №6 до договору №02-SL-Л генерального підряду від 22.08.2016 (далі - угода про розірвання).

Відповідно до п. 3.1. угоди про розірвання, 586 617,44 грн. (з ПДВ), тобто, загальна вартість тих робіт та матеріалів, які субпідрядник на виконання додаткової угоди №6 повинен був виконати/поставити, але не виконав/не поставив, підлягає поверненню замовнику до 30.09.2017.

Оскільки станом на 17.10.2017 відповідач в порушення п. 3.1. угоди про розірвання не повернув повністю чи частково кошти у розмірі 586 617,44 грн. за невиконанні роботи, вказані кошти, за твердженням Позивача, підлягають стягненню з відповідача.

Враховуючи вищезазначене, позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з відповідача кошти у розмірі 586 617,44 грн. за невиконанні роботи відповідно до п. 3.1. угоди про розірвання від 17.07.2017.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеної між позивачем та відповідачем додаткову угоду №6 до договору №02-SL-Л генерального підряду від 22.08.2016, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч. 1 ст. 838 Цивільного кодексу України підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник.

Відповідно до ч. 1 ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Як встановлено судом, згідно з п.п 3.2.2. договору №02-SL-Л генерального підряду від 22.08.2016, генеральний підрядник має право залучити шляхом укладання договорів субпідряду за погодженням із замовником до виконання визначених обсягів робіт субпідрядні спеціалізовані будівельні та інші організації.

03.10.2016 між Публічним акціонерним товарисвом «Універмаг «Луцьк» (далі - позивач, замовник), Товарисвом з обмеженою відповідальністю «Волинь-Моноліт» (далі - генеральний підлядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Архі гласс плюс» (далі - відповідач, субпідрядник) було укладено додаткову угоду №6 до договору №02-SL-Л генерального підряду від 22.08.2016 (далі - додаткова угода).

Відповідно до п. 1.1 додаткової угоди, замовник доручає, а генеральний підрядник та субпідрядник приймають на себе зобов'язання в установлений додатковою угодою термін роботи з виготовлення та монтажу алюміневих вікон системи В-1- В-19, В-21-В-24 та В-26, зовнішніх алюмінієвих дверей (позиція 1-4 специфкації елементів заповнення прорізів розділу АР робочого проекту шифр 06.16-АР), конструкцій вихідних груп ПС-1 - ПС-3 та алюміневої фасадної системи ФС-4 згідно договірної ціни (додаток №1) на об'єкті: «Реконструкція готельного комплексу на вул. Кривий Вал, 39 у м. Луцьку», а замовник зобов'язується прийняти та здійснити оплату виконаних робіт відповідно до умов цієї додаткової угоди та затвердженого кошторису (договірної ціни).

Таким чином, шляхом укладення між сторонами додаткової угоди №6 до договору №02-SL-Л генерального підряду від 22.08.2016, загальна вартість робіт, перелічених в п.1.1. складає: 1 889 618,05 грн., в т.ч. ПДВ 314 936,34 грн.

На виконання п. 2.2. додаткової угоди позивач сплатив відповідачу аванс за додатковою угодою №6 в загальному розмірі 1 700 655,74 грн., що підтверджується виписками з рахунку позивача від 04.10.2017 та від 02.04.2017.

Суд встановив, що між позивачем, ТОВ «Волинь-Моноліт» та відповідачем 17.07.2017 укладено додаткову угоду про розірвання Додаткової угоди №6 до договору №02-SL-Л генерального підряду від 22.08.2016 (далі - угода про розірвання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 3.1. угоди про розірвання 586 617,44 грн. (з ПДВ), тобто, загальна вартість тих робіт та матеріалів, які субпідрядник на виконання додаткової угоди №6 повинен був виконати/поставити, але не виконав/ не поставив, підлягає поверненню замовнику до 30.09.2017.

В підтвердження заборгованості відповідача позивач надав акт звіряння взаємних розрахунків, що підписаний сторонами та відповідачем не заперечувався. В акті звіряння взаємних розрахунків зазначано, що заборгованість відповідача за період з 01.01.2017 по 07.11.2017 становить 586 617,44 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем не було повернето як до 30.09.2017 так і на час розгляду справи кошти у розмірі 586 617,44 грн. за невиконанні роботи, вказані кошти підлягають стягненню з відповідача.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, положень угоди про розірвання додаткової угоди №6 до договору №02-SL-Л генерального підряду від 22.08.2016, та беручи до уваги те, що відповідачем вказаний факт не спростовано, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача коштів за невиконану роботу в розмірі 586 617,44 грн.

У відповідності зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

При цьому, доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву не приймаються судом до уваги, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Архі гласс плюс" (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, буд. 12-А, офіс 31, ) на користь Приватного акціонерного товариства "УНІВЕРМАГ "ЛУЦЬК" (43025, м. Луцьк , проспект Волі, 1, ) основний борг в розмірі 586 617 (п'ятсот вісімдесят шість тисяч шістсот сімнадцять) грн. 44 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 8 799 (вісім тисяч сімсот дев'яносто дев'ять) грн. 27 коп.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 15.12.2017

СуддяІ.І. Борисенко