ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2017р. Справа № 910/5406/17

Господарський суд Львівської області у складі

Колегії суддів: Фартушок Т.Б. - суддя-головуючий, судді Манюк П.Т. та Рим Т.Я. при секретарі Сало О.А. розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Львівської дирекції Публічного акціонерного товариства «Укрпошта», м.Львів,

про: стягнення боргу

ціна позову: 28018,55 грн.

Представники:

Позивача: Малиняк В.А. - представник (довіреність від 01.01.2017р. б/н);

Відповідача: не з'явився.

Суть спору.

Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» про стягнення боргу з орендної плати; ціна позову: 28018,55 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва у даній справі від 06.04.2017р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі. Хід розгляду справи зазначений в ухвалах Господарського суду міста Києва у даній справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва у даній справі від 27.04.2017р. передано справу за підсудністю до Господарського суду Львівської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.05.2017р. визначено головуючого суддю Фартушка Т.Б.

Ухвалою Господарського суду Львівської області у даній справі від 15.05.2017р., з врахуванням ухвали від 27.04.2017р., прийнято справу до розгляду та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 06.06.2017р. Розгляд справи відкладався з причин та підстав, викладених в ухвалах від 13.09.2017р. та від 04.10.2017р., зокрема, у зв'язку із неявкою повноважних представників Сторін та невиконання ними вимог ухвал суду у справі. В судових засіданнях 06.06.2017р., 27.06.2017р. та 16.08.2017р., 15.11.2017р. оголошувалась перерва до 27.06.2017р., 04.07.2017р., 13.09.2017р. та 13.12.2017р. відповідно, про що представники Сторін належним чином повідомлялись в судових засіданнях під розписку.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.07.2017р. призначено колегіальний розгляд справи.

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 06.07.2017р. визначено склад колегії: Фартушок Т.Б. - суддя-головуючий, судді Горецька З.В. та Іванчук С.В.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.07.2017р. прийнято справу до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 16.08.2017р.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 13.09.2017р., у зв'язку із перебуванням у відпустці судді Пазичева В.М., його замінено на суддю Горецьку З.В.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 15.11.2017р. у зв'язку із настанням інших обставин, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи, що може мати наслідком порушення строку розгляду, передбаченого відповідним процесуальним законом, суддю Горецьку З.В. замінено на суддю Рима Т.Я.

Впродовж розгляду справи представникам Сторін оголошено права і обов'язки, визначені ст.ст. 20, 22, 28, 38, 59 ГПК України. Крім того, в ухвалах Господарського суду Львівської області по даній справі від 06.11.2017р. та від 21.11.2017р., які скеровані чи оголошені Сторонам (підтвердженням чого є дані реєстрів вихідної кореспонденції Господарського суду Львівської області, наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень та бланки оголошення ухвали про відкладення розгляду справи та про оголошення перерви в судовому засіданні) зазначено, що права та обов'язки сторін визначені ст.ст. 20, 22, 28, 38, 59 ГПК України.

Заяв про відвід судді не надходило.

Представник Позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав повністю, в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, аналогічні до викладених в позовній заяві.

Представник Відповідач в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, явка визнавалась обов'язковою, вимог ухвал суду у справі належним чином не виконав, про причини невиконання суду не повідомив.

Також, суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

На виконання зазначених вимог Кодексу, в ухвалі господарського суду Львівської області про порушення провадження у справі (на необхідність виконання вимог якої зазначалось в ухвалах про відкладення розгляду справи), окрім подання відзиву на позовну заяву, сторін зобов'язувалось надати всі докази в обґрунтування правової позиції по суті спору.

Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.4-3 ГПК України, господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 4-3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.38 (витребування доказів) ГПК України (якою, в тому числі, передбачені права сторін, про що зазначалось в кожній з ухвал господарського суду по даній справі), сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів; у разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази. Зі змісту наведеної статті вбачається, що протягом розгляду справи суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, і вправі витребовувати такі виключно за клопотання сторони або прокурора.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Сторонам щодо обґрунтування їх правової позиції по суті спору та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до вимог ст.4-7 ГПК України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

В судових засіданнях впродовж розгляду справи суд оглянув оригінали документів, долучених до матеріалів справи.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників Сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Згідно із ст. 287 ГК України, орендодавцями щодо комунального майна є органи, уповноважені місцевими радами управляти майном, яке є у комунальній власності.

Відповідно до п. 1.1. Положення про Управління комунальної власності Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 07.12.2007р. №1100 (із змінами та доповненнями станом на момент укладення договору від 31.01.2008р. №Г-5972-8), управління комунальної власності Львівської міської ради є структурним підрозділом департаменту економічної політики Львівської міської ради. У відповідності до Положення про розмежування повноважень між Виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого ухвалою Львівської міської ради №219 від 19.10.2006р., до повноважень департаменту економічної політики Львівської міської ради належить здійснення управління майном, що належить до комунальної власності міста у визначених міською радою та виконавчим комітетом межах; виконання повноважень орендодавця, продавця, органу приватизації майна комунальної власності міста, надання обліку орендних платежів та контролю за їх надходженням. Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. цього ж Положення, основними завданнями управління є: виконання функцій органу управління майном комунальної власності територіальної громади м. Львова; передача в оренду, відчуження майна комунальної власності територіальної громади м. Львова.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 19.05.2017р. №410 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 02.12.2016 №1125 «Про затвердження Положення про управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та його структури», управління комунальної власності Львівської міської ради є структурним підрозділом департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, має самостійний баланс, є юридичною особою, має рахунки в органах Державного казначейства України, до компетенції Позивача віднесено здійснення обліку орендних платежів та контролю за їх надходженням.

14.09.2015р. між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (надалі - Позивач, Орендодавець) та Українським державним підприємством поштового зв'язку «Укрпошта», в особі виконуючого обов'язки директора Львівської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрпошта» (надалі - Відповідач, Орендар) укладено Договір оренди №С-9795-15 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) (надалі - Договір), відповідно до п.1 якого, Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нерухоме майно (далі - Об'єкт оренди), що знаходиться на балансі ЛКП «Житловик-С» (надалі - Балансоутримувач); Об'єктом оренди є приміщення першого поверху, що знаходяться за адресою: м.Львів, вул.Тернопільська, 9 загальною площею 88,4м2 з індексами приміщень 49-3, 49-5, 49-8, 49-9, 49-10, 49-11, 49-12 відповідно до даних технічного паспорта ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 06.12.2010р.; вартість Об'єкта оренди, відповідно до звіту про експертну оцінку, затвердженого наказом управління комунальної власності від 17.08.2015р. №1740/е, станом на 31.07.2015р. становить 955160,00 грн. без ПДВ.

Відповідно до п.2.1 Договору, Об'єкт оренди Орендар буде використовувати для відділення поштового зв'язку.

Згідно п.4.1 Договору, термін договору оренди визначений на 2 роки 364 дні з 14 вересня 2015 року до 13 вересня 2018 року включно.

Пунктами 5.1, 5.2, 5.3 Договору визначено, що розмір орендної плати за Об'єкт оренди визначається відповідно до чинної на час укладення цього Договору Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова, затвердженої ухвалою міської ради від 07.06.2007р. №897 (із змінами та доповненнями), та ухвали Львівської міської ради від 14.07.2015р. №4966 і складає: 1184,40 грн. без ПДВ за перший місяць оренди терміном на 1 рік з дати укладення цього Договору оренди до 14 вересня 2016р. включно; 3948,00 грн. без ПДВ з 15 вересня 2016р. до закінчення терміну дії цього Договору; розмір орендної плати підлягає індексації за відповідний період (місяць, квартал, рік); орендна плата за кожний наступний місяць визначається коригуванням орендної плати за попередній місяць щодо індексу інфляції за попередній місяць.

Згідно п. 5.5 Договору, розмір орендної плати переглядається лише за згодою сторін або за рішенням суду.

Пунктом 5.6 Договору встановлено, що орендну плату Орендар сплачує не пізніше 20 числа місяця за попередній місяць через перерахування коштів на рахунок Орендодавця.

Згідно із п.7.1.2 Договору, Орендар зобов'язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

За умовами п. п. 13.3, 13.4 Договору, зміни та доповнення до цього Договору вносяться у письмовій формі у порядку, встановленому чинним законодавством України; одностороннє внесення змін до цього Договору не допускається.

Сторонами визнається та не заперечується факт передачі об'єкта оренди орендарю в користування на виконання Договору. Згідно ч.1 ст.35 ГПК України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Позивач у позовній заяві зазначає, що всупереч умовам укладеного Договору, Відповідач взяті на себе зобов'язання в повному обсязі не виконав, орендна плата за користування Об'єктом оренди вносилась не вчасно та не в повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість в розмірі 28018,55 грн. за період з вересня 2016р. по лютий 2017р. Довідка №4-2302-320 від 17.03.2017р. з розрахунком заборгованості долучена до матеріалів справи.

Станом на день прийняття рішення, належних, достатніх та допустимих доказів повної або часткової оплати боргу по орендній платі за спірний період Сторонами суду не заявлено та не подано, в матеріалах справи такі докази відсутні.

12.06.2017р. Відповідачем подано до суду Відзив на позовну заяву (вх. №20788/17), у якому, вважає позов безпідставним та необґрунтованим, просить суд відмовити Позивачу в його задоволенні з підстав того, що не повинен сплачувати кошти в обумовленому в договорі розмірі, оскільки відповідно до ст.12 Закону України «Про поштовий зв'язок», ч.2 ст.19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст.30 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», ст.ст.2, 6 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та п.10 Методики розрахунку, порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постаново КМУ №786 від 04.10.2015р. наділений правом на сплату орендної плати в розмірі 1 гривня в рік. З підстав наведеного Відповідач просить суд в порядку ст.83 ГПК України визнати недійсним п.5.1. Договору в частині орендної плати, що перевищує 1 грн. та відмовити Позивачу в задоволенні позову у повному обсязі.

У відповідності з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до вимог ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог , що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно із ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст.2, ч.3 ст.18, ч.ч.1, 3 ст.19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності; орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі; орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності; строки внесення орендної плати визначаються договором.

Пунктом 2 частини 1 статті 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», об'єктами оренди є нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств.

Згідно ч.7 ст.180 ГК України, строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору; на зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше; закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Відповідно до ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч.1 ст.762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч.1 ст.286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу.

Приписами ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ч.2 вказаної статті визначено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно позовної заяви та представленого розрахунку заборгованості (Довідка №4-2302-320 від 17.03.2017р.) Позивач просить стягнути з Відповідача заборгованість за період з вересня 2016р. по лютий 2017р. При чому, представником Позивача конкретизовано та не заперечено представником Відповідача, що спірною у вересні 2016 року є заборгованість за період з 15.09.2016р. по 30.09.2016р., розмір якої і зазначено у Довідці №4-2302-320 від 17.03.2017р.

Перевіривши правильність проведеного розрахунку суд зазначає, що такий Позивачем проведено невірно, з порушенням п.5.3 Договору, з огляду на наступне.

Як зазначено вище в мотивувальній частині рішення, відповідно до п.5.1 Договору, розмір орендної плати за Об'єкт оренди визначається відповідно до чинної на час укладення цього Договору Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова, затвердженої ухвалою міської ради від 07.06.2007р. №897 (із змінами та доповненнями), та ухвали Львівської міської ради від 14.07.2015р. №4966 і складає: 1184,40грн. без ПДВ за перший місяць оренди терміном на 1 рік з дати укладення цього Договору оренди до 14 вересня 2016р. включно; 3948,00 грн. без ПДВ з 15 вересня 2016р. до закінчення терміну дії цього Договору.

Як вбачається з представленого Позивачем розрахунку (Довідка №4-2302-320 від 17.03.2017р.) розмір орендної плати за вересень 2016р. ним розраховано (з ПДВ) в сумі 2572,20 грн., що відповідає наступному розрахунку: 3948,00 * 1,018 * 1,2 / 30 * 16 = 2572,20, де: 3948,00 грн. - розмір орендної плати з 15.09.2016р.; 1,018 - величина індексу інфляції за вересень 2016р., поділена на 100 (відсотки); 1,2 - 20% ПДВ; 30 - кількість днів у вересні; 16 - кількість днів заборгованості.

Проте, відповідно до п.5.3 Договору, орендна плата за кожний наступний місяць визначається коригуванням орендної плати за попередній місяць щодо індексу інфляції за попередній місяць.

Відтак, при розрахунку орендної плати за вересень 2016 року Позивачем помилково враховано величину індексу інфляції за поточний місяць - вересень 2016р., тоді як слід було врахувати величину індексу інфляції за попередній місяць - серпень 2016 року (99,7%).

Крім того, аналогічно невірно, з порушенням п.5.3 Договору, розраховано заборгованість за період з жовтня 2016 року по лютий 2017 року, де визначено орендну плату шляхом коригування орендної плати за попередній місяць щодо індексу інфляції не за попередній місяць (як передбачено Договором), а за поточний місяць.

Враховуючи вищенаведене, в тому числі підставність позовних вимог, наявність у Відповідача боргу зі сплати орендної плати за Договором, перевіривши правильність проведеного розрахунку, суд дійшов висновків, що позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача 28018,55грн. боргу по орендній платі за період з 15.09.2016р. по 28.02.2017р. є підставними та обґрунтованими, підлягають до задоволення частково в розмірі 27513,09 грн., в решті позовних вимог слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Щодо заперечень Відповідача про безпідставність нарахування орендної плати в заявленому розмірі, оскільки згідно положень чинного законодавства України, він має право на сплату орендної плати в розмірі 1 грн. в рік, то суд зазначає наступне.

Згідно ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Відповідно до ч.3 ст.653 ЦК України, у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Статтею 653 ЦК України спеціально розмежовуються поняття «зміна договору» та «зміна зобов'язання, що випливає з договору»: якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Згідно ст. 21 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін. Розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї з сторін, якщо з незалежних від них обставин істотно змінився стан об'єкта оренди, а також в інших випадках, встановлених законодавчими актами України.

Верховний Суд України в постанові №916/1689/15 від 29.03.2017р. висловив обов'язкову до застосування правову позицію про те, що аналіз наведених вище норм права та приписів частини другої статті 21 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» дає підстави для висновку, що до моменту внесення змін до договору оренди орендар зобов'язаний сплачувати орендну плату у розмірі, передбаченому чинним договором оренди.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Укрпошта» листами №22-07-02 від 19.10.2016р., №22-07-03 від 18.11.2016р. та №22-07-04 від 28.12.2016р. зверталося до управління комунальної власності із проханням внести зміни в п.5.1 Договору, в якому визначити розмір орендної плати - 1 грн. в рік. Однак, Управління комунальної власності в добровільному порядку відмовилося вносити відповідні зміни до Договору. Доказів внесення змін до Договору оренди та доказів звернень до суду із вимогою внести відповідні зміни до Договору, який є предметом спору, не представлено.

З огляду на вищевикладене, враховуючи відсутність змін до п.5.1 Договору, Орендар зобов'язаний сплачувати орендну плату у розмірі, передбаченому чинним договором оренди.

Суд зазначає, що доводи Відповідача про наявність законодавчо встановленого права на оренду в розмірі 1 грн. в рік можуть бути лише підставою для внесення змін в Договір в судовому порядку. Однак, до моменту внесення таких змін, ці доводи не можуть слугувати підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення орендної плати, оскільки згідно приписів ст.632 ЦК України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Враховуючи те, що Відповідач користувався орендованими приміщеннями у спірний період, тому відсутні правові підстави для зміни ціни після користування орендованим майном.

Щодо визнання недійсним п.5.1 Договору в частині орендної плати, що перевищує 1 грн., то в суду відсутні правові підстави до застосування п.1 ч.1 ст.83 ГПК України у зв'язку із таким.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Погодження сторонами певних умов договору щодо розміру орендної плати є волевиявленням сторін та не порушує встановлені норми Закону щодо визначення іншого розміру орендної плати (більшого чи меншого). Інших документальних обґрунтувань, щодо наявності підстав визнання недійсним у цій частині договору оренди суду не надано. Відтак, за даних обставин у суду відсутні правові підстави для визнання недійсним Договору у цій частині

Верховний Суд України в листі від 01.04.2014р. «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» зазначив, що визнання правочину недійсним як спосіб захисту цивільних прав і цивільних інтересів застосовується у випадках, коли необхідно відновити становище, що існувало до укладення правочину з порушенням умов необхідних для чинності правочину (ст. 203 ЦК). Його застосування регулюється ст. ст. 215 - 236 ЦК. Метою звернення до суду з таким позовом є застосування наслідків його недійсності (реституції), відшкодування збитків або моральної шкоди у випадках, коли її відшкодування передбачено законом.

При цьому, щодо покликання Відповідача на постанову Верховного Суду України від 27.05.2015р. суд зазначає, що предметом позову у справі №3-207гс15 було спонукання укласти договір. У справі ж №910/5406/17 Відповідач просить суд визнати недійсним пункт 5.1. Договору в частині орендної плати, що перевищує 1 грн.

При цьому суд зазначає, що Відповідач вільно інтерпретує вищезгадану постанову ВСУ. Так, у постанові Верховного Суду України, на яку покликається Відповідач, зроблені наступні висновки:

«З огляду на викладене Вищий господарський суд України безпідставно погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанції, що позивач, здійснюючи підтримку засобів масової інформації шляхом розповсюдження періодичних друкованих видань, не має права на отримання в оренду комунального майна, на тих самих умовах, що і бюджетні установи, із визначенням орендної плати в розмірі 1 грн. на рік.

Отже, постанова Вищого господарського суду України від 18 березня 2015 року, постанова Харківського апеляційного господарського суду від 04 листопада 2014 року та рішення господарського суду Сумської області від 06 серпня 2014 року у справі №920/49/14 підлягають скасуванню, а порушене право позивача відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України - захисту шляхом визнання за УДППЗ «Укрпошта» права на укладення договору оренди нерухомого майна в порядку, встановленому для бюджетних установ зі встановленням орендної плати у розмірі 1 грн. на рік, відповідно до статті 6 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів».».

Суд наголошує, що Відповідач у справі №910/5406/17 не просить суд спонукати Позивача укласти договір, що може бути реалізацією права на майбутнє.

Зазначені вище висновки суду, які покладені в спростування заперечень Відповідача, не суперечать висновкам Верховного Суду України, викладених у постанові від 27.05.2015р. та відповідають описаним висновкам Верховного Суду України, викладеним у постанові №916/1689/15 від 29.03.2017р.

З огляду на вищенаведене, в суду відсутні правові підстави до визнання недійсним пункту 5.1 Договору в частині орендної плати, що перевищує 1грн.

Відповідно до вимог ст. 4-7 ГПК України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Принцип об'єктивної істини, тобто відповідності висновків, викладених у судовому акті, дійсним обставинам справи реалізується також положеннями ст.43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

13.12.2017р. у відповідності до вимог ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення, про що зазначено в протоколі судового засідання. Повний текст рішення виготовлений та підписаний, з врахуванням вихідних, 18.12.2017р.

На підставі ст.49 ГПК України судові витрати у справі за покласти на Сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, стягнути з Відповідача на користь Позивача 1571,14 грн. судового збору.

Враховуючи вищенаведене та керуючись п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, ст.ст. 4, 4-3, 4-5, 4-7, 22, 33, 34, 38, 43, 49, 82-85, 87, 115-116 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.173, 174, 193, 286, 291 Господарського кодексу України, ст.ст.3, 6, 11, 15, 16, 509, 510, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 629, 759, 762 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 18, 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» (01001, м.Київ, вул.Хрещатик, буд.22; ідентифікаційний код 21560045) в особі Львівської дирекції Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» (79000, Львівська обл., м.Львів, вул.Словацького, 1; ідентифікаційний код 22336769) на користь Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, Львівська область, м.Львів, пл.Галицька, буд.15; ідентифікаційний код 25558625) 27513,09грн. боргу зі сплати орендної плати та 1571,14грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному та касаційному порядку.

Суддя-головуючий Фартушок Т. Б.

Суддя Манюк П.Т.

Суддя Рим Т.Я.