ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2017 р. Справа № 911/3374/17

Господарський суд Київської області, у складі судді Саванчук С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного підприємства «Торговий Дім «Галпідшипник»,

79035, м. Львів, вул. Зелена, 238-з

в особі: Філії ПП «Торговий Дім «Галпідшипник» у місті Києві

04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 69 «б»

до Товариства з обмеженою відповідальністю Птахофабрика Київська,

07413, Київська обл., Броварський р-н, с. Пухівка, вул. Радгоспна

про стягнення заборгованості

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 (довіреність від 11.12.2017);

відповідача не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином

Обставини справи:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Приватного підприємства «Торговий Дім «Галпідшипник» в особі Філії ПП «Торговий Дім «Галпідшипник» у місті Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю Птахофабрика Київська про стягнення 20687,35 грн., з яких: 16759,80 грн. основний борг, 1877,10 грн. інфляційні втрати, 450,45 грн. 3 % річних, крім того, до ціни позову включено 1600,00 грн. судового збору, що сплачений за подання позову.

Відповідно до частин 1, 2 статті 55 Господарського процесуального кодексу України сума судового збору, що сплачений за подання позовної заяви, не включається до ціни позову.

Згідно з частиною 3 статті 55 Господарського процесуального кодексу України ціну позову вказує позивач, у випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею.

На підставі частини 3 статті 55 Господарського процесуального кодексу України у даній справі суддею визначається ціна позову 19087,35 грн., що складається з 16759,80 грн. основного боргу, 1877,10 грн. інфляційних втрат, 450,45 грн. 3 % річних, розподіл судових витрат, що складаються з 1600,00 грн. судового збору, буде здійснено відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобовязань зі здійснення розрахунку за товар, що поставлений позивачем.

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.11.2017 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 28.11.2017.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 25310/17 від 28.11.2017) позивачем подано довідку ПАТ «Кредобанк» №134-40881/17 від 24.11.2017 про надходження грошових коштів від відповідача на поточний рахунок позивача за період з 27.04.2016 по 22.11.2017.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 25183/17 від 28.11.2017) позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог (про зменшення позовних вимог) від 27.11.2017 з додатками.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 25224/17 від 28.11.2017) відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, у звязку з неможливістю забезпечення участі представника у судовому засіданні.

У судове засідання 28.11.2017 зявився представник позивача, підтримав вимоги відповідно до заяви про уточнення позовних вимог (про зменшення позовних вимог) від 27.11.2017, представник відповідача не зявився.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.11.2017 розгляд справи відкладено на 12.12.2017 відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, у звязку з задоволенням клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та незявленням його представника у судове засідання.

У судове засідання 12.12.2017 зявився представник позивача, підтримав вимоги відповідно до заяви про уточнення позовних вимог (про зменшення позовних вимог) від 27.11.2017, представник відповідача не зявився, хоча відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, з огляду на наявне у матеріалах справи Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення УДППЗ «Укрпошта».

У судовому засіданні 12.12.2017 розглянуто заяву позивача про уточнення позовних вимог (про зменшення позовних вимог) від 27.11.2017 та відмовлено у її задоволенні відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України, оскільки виходячи з її змісту, змісту позовної заяви та обставин справи, суд розцінив її як подання ще одного позову (одночасну зміну предмета і підстав позову).

У судовому засіданні 12.12.2017 суд розглянув по суті раніше заявлені позовні вимоги, оскільки позивач не відмовився від позову.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні 12.12.2017 оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд -

встановив:

Відповідно до позовної заяви, позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватним підприємством «Торговий Дім «Галпідшипник» в особі Філії ПП «Торговий Дім «Галпідшипник» у місті Києві (далі позивач) 08.12.2016 на підставі рахунку-фактури від 17.11.2016 №64000 та видаткової накладної від 08.12.2016 №27705 поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю Птахофабрика Київська (далі відповідач) товар технічні запчастини (підшипники) на суму 16759,80 грн., а відповідачем вказаний товар не оплачений повністю, відтак, наявна заборгованість у розмірі 16759,80 грн., на яку позивачем нараховані 1877,10 грн. інфляційних втрат та 450,45 грн. 3% річних.

Вказана заборгованість, за твердженнями позовної заяви, підтверджується відповідачем в акті звірки розрахунків від 01.09.2017 (а.с.16).

У позовній заяві стверджується, що поставка товару, за якою виникла спірна заборгованість, відбулась на підставі первинних документів: рахунку-фактури від 17.11.2016 №64000, видаткової накладної від 08.12.2016 №27705 та довіреності від 08.12.2016 №388 і дана господарська операція має ознаки самостійного договору поставки на підставі статей 205, 207 Цивільного кодексу України, а факт поставки є самостійною підставою виникнення у відповідача грошового зобовязання (копії вказаних рахунку-фактури, видаткової накладної та довіреності надано в матеріали справи).

У судовому засіданні 12.12.2017 судом зясовувалось питання про те, чи наявний договір поставки між сторонами у формі єдиного документу, чи поставка здійснювалась виключно шляхом одноразового складання рахунку-фактури та підписання видаткової накладної представником позивача зазначено на це, що договір відсутній, докази протилежного у матеріалах справи відсутні, більше того, первинні бухгалтерські документи, що надані суду на підтвердження здійснення спірної господарської операції не містять посилань на будь-який договір, судом враховано, що видаткова накладна, що визначена позивачем як підстава виникнення спірних грошових зобовязань відповідача, містить відомості, що підставою її складання є оплата з поточного рахунку, складена згідно рахунку №64000 від 17.11.2016 та не містить посилань на договір поставки, в рахунку-фактурі від 17.11.2016 №64000 та довіреності від 08.12.2016 №388 також відсутні такі посилання.

З метою встановлення наявності спірної заборгованості, на підставі статті 65 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою господарського суду Київської області від 17.11.2017, витребувано у позивача довідки з банківських установ, в яких відкрито поточні рахунки позивача, за весь період спірних правовідносин з відповідачем, з інформацією про надходження (дата, розмір, призначення платежу) або ненадходження грошових коштів від відповідача, підписані уповноваженою особою банківської установи та скріплені відбитком її печатки.

На виконання вимог вищевказаної ухвали суду, позивачем (вх.№25310/17 від 28.11.2017) надано до матеріалів справи оригінал довідки Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» вих.№134-40881/17 від 24.11.2017 про платежі відповідача на поточний рахунок позивача за період з 27.04.2016 по 22.11.2017, з якої судом встановлено наявність двох платежів відповідача позивачу за спірним у справі рахунком-фактурою від 17.11.2016 №64000, а саме: 30.11.2016 у сумі 3000,00 грн. та 05.12.2016 у сумі 4000,00 грн.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 25183/17 від 28.11.2017) позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог (про зменшення позовних вимог) від 27.11.2017, відповідно до якої позивач підтверджує здійснення відповідачем вищевказаних часткових оплат спірної у справі заборгованості, проте, заявляє, що у позивача з відповідачем наявні інші правовідносини згідно з іншими заявками відповідача на поставку товару, в межах яких здійснено поставку товару також за видатковими накладними від 08.07.2016 №14253 на суму 3444,00 грн. та від 17.08.2016 №18178 на суму 1017,96 грн., за якими наявна заборгованість.

Відтак, позивач зменшує позовні вимоги шляхом врахування часткової оплати спірної заборгованості та додаванням боргу за іншими поставками, у звязку з чим, його позовні вимоги складаються з 13148,99 грн. основного боргу, 1879,50 грн. інфляційних втрат та 424,07 грн. 3% річних.

Судом розглянуто вказану заяву позивача про уточнення позовних вимог (про зменшення позовних вимог) та відмовлено в її задоволенні, з огляду на таке.

Передбачені частиною 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції, під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Виходячи зі змісту заяви позивача про уточнення позовних вимог (про зменшення позовних вимог) від 27.11.2017, змісту позовної заяви та обставин справи, суд розцінив її як подання ще одного позову (одночасну зміну предмета і підстав позову).

Як вказано в позовній заяві, заяві позивача про уточнення позовних вимог (про зменшення позовних вимог) від 27.11.2017 та підтверджено представником у судовому засіданні, договір поставки у формі єдиного письмового документу між сторонами не укладався, доказів протилежного матеріали справи не містять.

Відповідно до частини 1 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі; сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом, а згідно з частиною 1 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Зважаючи на те, що у погодженій сторонами видатковій накладній визначено найменування, кількість, ціну товару, суд дійшов висновку про погодження сторонами істотних умов договору купівлі-продажу у спірних правовідносинах та укладення між сторонами договору купівлі-продажу в простій письмовій формі .

Судом враховано, що предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача, відтак, зміна предмета позову означає зміну матеріально-правової вимоги до позивача, а зміна підстав позову зміну обставин, якими позивач обґрунтовує свою вимогу до відповідача.

Відповідно до позовної заяви заявлено про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу від 08.12.2016, заявою про зменшення позовних вимог заявлено про зменшення розміру вказаної заборгованості та добавлено стягнення іншої заборгованості, що виникла з інших підстав договорів у простій письмовій формі від 08.07.2016 та від 17.08.2016 і позивачем не доведено повязаність цих договорів між собою, до того ж, не повідомлено відповідача про такі вимоги, відтак, захист прав позивача за вказаними правовідносинами сторін можливий виключно шляхом подання нового позову.

Зважаючи на вказане, судом відмовлено в задоволенні заяви позивача про уточнення позовних вимог (про зменшення позовних вимог) від 27.11.2017, представник позивача не відмовилась від попередньо заявлених вимог, відтак, справу розглянуто за вимогами, що вказані в позовній заяві.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору на підставі доказів у справі. Зокрема, відповідно до частини 2 статті 32 Господарського процесуального кодексу України - на підставі письмових доказів та пояснень представників сторін. Згідно із частиною 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Позивачем відповідачеві передано товар на суму 16759,80 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи рахунком-фактурою від 17.11.2016 №64000, видатковою накладною від 08.12.2016 №27705, довіреністю від 08.12.2016 №388 та актом звірки розрахунків між сторонами станом на 01.09.2017.

При цьому, судом враховано, що видаткова накладна від 08.12.2016 №27705 не містить підпису уповноваженої особи відповідача, а лише відбиток його печатки (копія наявна у матеріалах справи, оригінал оглянуто судом у судовому засіданні 28.11.2017).

Часткова оплата відповідачем вартості спірного товару, підтверджується наданою позивачем в матеріали справи довідкою Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» вих.№134-40881/17 від 24.11.2017 про платежі відповідача на поточний рахунок позивача за період з 27.04.2016 по 22.11.2017, з якої судом встановлено наявність двох платежів відповідача позивачу за спірним у справі рахунком-фактурою від 17.11.2016 №64000, а саме: 30.11.2016 у сумі 3000,00 грн. та 05.12.2016 у сумі 4000,00 грн. (а.с.74).

Крім того, фактичне здійснення вказаної господарської операції підтверджується наявним у матеріалах справи актом звірки розрахунків між позивачем та відповідачем станом на 01.09.2017, що підписаний уповноваженими представниками обох сторін.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з статтею 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідачем факт отримання спірного товару не заперечений, суд оцінив наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності та дійшов висновку, що матеріалами справи підтверджується отримання спірного товару відповідачем від позивача за видатковою накладною від 08.12.2016 №27705 здійсненням попередніх оплат, що підтверджується банківською довідкою із зазначенням у призначенні платежу реквізитів рахунку-фактури, що складений на спірну господарську операцію та відомостями про відгрузку товару за накладною 27707 08.12.2016 за кодом 64000 на суму 16759,80 грн., що вказані в акті звірки розрахунків між позивачем та відповідачем станом на 01.09.2017, що підписаний уповноваженими представниками обох сторін.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За результатами розгляду матеріалів справи, з'ясування всіх обставин справи в їх сукупності та з урахуванням вимог чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків про застосування норм цивільного законодавства до даних правовідносин у частині співвідношення з частиною 2 статті 530 статті 692 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього і положення частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується.

Оскільки інший строк оплати товару сторонами у видатковій накладній не встановлений, строк виконання відповідного грошового зобов'язання має визначатися за правилами, встановленими частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України, тобто, відповідач мав розрахуватись з позивачем у повному обсязі після отримання товару.

Зважаючи на викладене, матеріалами справи підтверджується отримання позивачем від відповідача товару за договором купівлі-продажу у простій письмовій формі, що частково оплачений відповідачем на суму 7000,00 грн., відтак, наявна заборгованість у розмірі 9759,80 грн., отже, позовна вимога про стягнення основного боргу підлягає частковому задоволенню у розмірі 9759,80 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення 1877,10 грн. інфляційних втрат та 450,45 грн. 3% річних, що нараховані на суму боргу за весь період прострочення виконання зобовязань.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, що здійснений позивачем та встановлено, що позивачем надмірно нараховані заявлені суми, за період з 09.12.2016 по 31.10.2017 на суму 9759,80 грн. вірними є інфляційні втрати у розмірі 1224,00 грн. та 3% річних у розмірі 262,26 грн., відтак, вказані позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відшкодування судового збору, сплаченого позивачем у розмірі 1 600,00 грн., відповідно до частини 2 статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача у повному обсязі, оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій.

Керуючись статтями 4, 22, 32, 33, 36, 43, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Птахофабрика Київська (07413, Київська обл., Броварський р-н, с. Пухівка, вул. Радгоспна, ідентифікаційний ) на користь Приватного підприємства «Торговий Дім «Галпідшипник» (79035, м. Львів, вул. Зелена, 238-з, ідентифікаційний ) в особі Філії ПП «Торговий Дім «Галпідшипник» у місті Києві (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 69 «б», ідентифікаційний ) 9759,80 грн. (девять тисяч сімсот пятдесят девять гривень вісімдесят копійок) основного боргу, 1224,00 грн. (одна тисяча двісті двадцять чотири гривні) інфляційних втрат, 262,26 грн. (двісті шістдесят дві гривні двадцять шість копійок) 3% річних, 1600,00 грн. (одна тисяча шістсот гривень) судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання та може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 15.12.2017.

Суддя С.О. Саванчук