ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2017 р. Справа № 911/3153/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Наш продукт плюс", м. Київ,

до відповідача дочірнього підприємства "Рітейл Вест", м. Ірпінь,

про стягнення 407 867,60 грн.

Суддя О.В. Конюх

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Микитенко А.Є., довіреність від 03.01.2017;

від відповідача: Потапенко С.М., довіреність від 16.05.2017;

Кара Л.В., довіреність від 21.11.2017;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Наш продукт плюс" звернувся до господарського суду Київської області з позовною заявою від 02.10.2017 №11/20 до дочірнього підприємства "Рітейл Вест", в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 407 867,60 грн., яка складається з 304 793,58 грн. основного боргу, 49 436,97 грн. інфляційних втрат, 43 063,04 грн. пені, 10 574,01 грн. 3% річних .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.11.2014 між дочірнім підприємством "Рітейл Вест" (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Наш продукт плюс" (постачальник) укладено договір №РВ028028, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався в порядку та на умовах договору поставити товар, а покупець прийняти товар і оплатити його вартість за цінами, зазначеними в накладній. На виконання умов договору позивач поставив відповідачу в період з 08.12.2015 по 02.09.2016 товар на загальну суму 304793,58 грн. На твердження позивача, відповідач всупереч умовам договору у встановлені строки свої зобов'язання щодо своєчасної оплати прийнятого за договором товару не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у розмірі 304 793,58 грн., а також належать до сплати нараховані у зв'язку із простроченням грошового зобов'язання 49436,97 грн. інфляційних втрат, 43 063,04 грн. пені, 10 574,01 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.10.2017 позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Наш продукт плюс" прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №911/3153/17 та призначено справу до розгляду на 13.11.2017.

08.11.2017 від дочірнього підприємства "Рітейл Вест" до господарського суду Київської області надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи №911/3153/17.

13.11.2017 від дочірнього підприємства "Рітейл Вест" до господарського суду Київської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Наш продукт плюс".

Свою позицію обґрунтовує тим, що позивачем була здійснена поставка товару на суму 603 637,08 грн., однак було здійснено повернення товару на суму 64 340,46 грн., частково оплачено поставлений товар у сумі 389 000,00 грн. та проведено зменшення заборгованості на суму 55 183,79 грн. шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог згідно договору №ВЗ РВ 028028 від 01.11.2014. Тобто сума заборгованості, зазначена позивачем в позовній заяві повинна бути зменшена на 209 680,75 грн. Разом з тим, наголошує, що умовами договору не передбачена відповідальність покупця у вигляді пені за несвоєчасне виконання зобов'язання.

13.11.2017 від товариства з обмеженою відповідальністю "Наш продукт плюс" до господарського суду Київської області надійшло клопотання №14/21 від 10.11.2017 про залучення додаткових документів до матеріалів справи.

13.11.2017 від товариства з обмеженою відповідальністю "Наш продукт плюс" до господарського суду Київської області надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог від 10.11.2017 №14/22, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача - дочірнього підприємства "Рітейл Вест" заборгованість в розмірі 125 822,91 грн., з яких: 95 112,83 грн. основна заборгованість, 14 382,11 грн. інфляційні втрати, 2 752,20 грн. три проценти річних, 13 575,77 грн. пеня.

13.11.2017 від товариства з обмеженою відповідальністю "Наш продукт плюс" до господарського суду Київської області надійшла заява №14/23 від 10.11.2017 про повернення судового збору.

Ухвалою суду від 13.11.2017 прийнято до розгляду заяву позивача від 10.11.2017 №14/22 про зменшення розміру позовних вимог, розгляд справи відкладено на 27.11.2017.

22.11.2017 від товариства з обмеженою відповідальністю "Наш продукт Плюс" до господарського суду Київської області надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог №12/19 від 15.11.2017, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача 112 247,14 грн. заборгованості, що складається з: 95 112,83 грн. основного боргу, 14 382,11 інфляційних втрат та 2 752,20 грн. 3% річних.

Також, 22.11.2017 від позивача до господарського суду Київської області надійшла заява про повернення судового збору №12/20 від 15.11.2017.

В судове засідання 27.11.2017 з'явилися представники позивача та відповідача.

Розглянувши подану позивачем заяву №12/19 від 15.11.2017 про зменшення розміру позовних вимог, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Виходячи із змісту поданої позивачем заяви №12/19 від 15.11.2017 про зменшення позовних вимог, а також змісту первісно поданої позовної заяви (з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 10.11.2017 №14/22) та конкретних обставин справи, суд встановив, що позивач не змінює предмету або підстав позову, а лише зменшує суму позову.

Заява від 15.11.2017 №12/19 скерована відповідачу, що підтверджується долученим до неї оригіналом опису вкладення в цінний лист, представник відповідача не заперечував проти прийняття судом до розгляду зазначеної заяви, відповідно суд в порядку ст. 22 ГПК України приймає зазначену заяву до розгляду.

Справа розглядатиметься в редакції позовних вимог відповідно до вищевказаної заяви від №12/19 від 15.11.2017 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Наш продукт плюс" до дочірнього підприємства "Рітейл Вест" про стягнення 112 247,1 грн. заборгованості, що складається з: 95 112,83 грн. основного боргу, 14 382,11 інфляційних втрат та 2 752,20 грн. 3% річних.

Розглянувши позов товариства з обмеженою відповідальністю "Наш продукт плюс", м. Київ (далі по тексту - ТОВ "Наш продукт плюс") до дочірнього підприємства "Рітейл Вест", м. Ірпінь (далі по тексту - ДП "Рітейл Вест") про стягнення 112 247,14 грн. заборгованості, всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів. Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Так, 01.11.2014 між ДП "Рітейл Вест" та ТОВ "Наш продукт плюс" укладено договір №РВ028028, відповідно до умов якого:

- постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, та у відповідності з замовленням покупця, поставити товар, а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти товар і оплатити його вартість за цінами, визначеними в накладній, та які не можуть перевищувати цін, узгоджених в специфікації. Поставка товару постачальником здійснюється з метою його оптово/роздрібної реалізації покупцем через мережу магазинів "Фуршет"(пункт 1.1 договору);

- перехід права власності на товар від постачальника до покупця здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі покупця (пункт 5.1 договору);

- покупець оплачує товар, що поставляється за цінами погодженими сторонами в специфікації та підтвердженими у накладних. Ціна на товар в специфікації вказується в гривнях. Ціна повинна відповідати законодавству України та включати не більше 2-х знаків після коми (ціна без ПДВ та з ПДВ) (пункт 7.1 договору);

- загальна сума цього договору складається з суми накладних, по яким була здійснена поставка товару (пункт 7.8 договору);

- оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника через 45 днів з моменту приймання-передачі товару та підписання накладної про прийняття товару. При цьому сторони домовились про те, що покупець здійснює оплату поставленого товару тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період буде складати не менше, ніж 500,00 грн. з кожного магазину (пункт 7.9 договору);

- даний договір набирає силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2017 (пункт 11.1).

Так, укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Згідно положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, на виконання умов договору поставки №РВ 028028 від 01.11.2014 позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 603 637,08 грн., що підтверджується залученими до матеріалів справи копіями видаткових накладних.

Позивач твердить, що станом на 15.11.2017 заборгованість відповідача за поставлений та неоплачений товар становить 95 112,83 грн.

Як вбачається з долученого до матеріалів справи акту перевірки розрахунків від 08.11.2017, що підписаний уповноваженими представниками позивача та відповідача, розмір заборгованості ДП "Рітейл Вест" перед ТОВ "Наш продукт плюс" складає 95 112,83 грн.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин обов'язок доведення факту належної оплати за отриманий товар закон покладає на покупця.

Сторони, звертаючись до суду, повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

Суд ухвалами суду зобов'язував ДП "Рітейл Вест" подати документи (платіжні документи, банківські виписки), що підтверджують сплату відповідачем грошових коштів в більшому розмірі аніж визнає позивач, однак докази оплати заборгованості в повному обсязі відповідачем суду надані не були.

Отже, проаналізувавши первинні документи та здійснивши повторний розрахунок заборгованості, суд встановив, що вартість поставленого та неоплаченого відповідачем товару складає 95 112,83 грн.

Згідно до частини 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Сторони в умовах договору погодили (пункт 7.9), що оплата за товар здійснюється в українській національній валюті в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника через 45 днів з моменту приймання-передачі товару та підписання накладної про прийняття товару. При цьому сторони домовились про те, що покупець здійснює оплату поставленого товару тільки у випадку, якщо сума за розрахунковий період буде складати не менше, ніж 500,00 грн. з кожного магазину.

Відповідно до ч. 3. ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В силу частин 1, 3 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала.

За таких обставин, суд застосовує до відносин сторін ст.212 ЦК України та вважає, що строк оплати заборгованості за отриманий від позивача товар є таким, що настав.

Таким чином, повно та ґрунтовно дослідивши наявні у справі докази, суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 95 112,83 грн. основного боргу за договором №РВ028028від 01.11.2014 обґрунтованою, документально підтвердженою, відповідачем не спростованою, а відтак такою, що підлягає задоволенню.

У зв'язку з простроченням грошового зобов'язання позивач просить суд стягнути з відповідача згідно ст. 625 ЦК України 2 752,20 грн. 3% річних за період з 16.08.2016 по 01.09.2017 та 14 382,11 грн. інфляційних втрат за період з 01.09.2016 по 01.09.2017. Щодо зазначених вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК і ст. 230 ГК.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Така ж позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16|3-1522гс16.

За таких обставин, здійснивши перевірку розрахунку позовних вимог, суд встановив, що вірно розрахований розмір належних до стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних становить 2 752,20 грн., інфляційних втрат - 14 382,11 грн., а від так вказані вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, надані позивачем, суд задовольняє позов товариства з обмеженою відповідальністю "Наш продукт плюс" повністю, приймає рішення про стягнення з дочірнього підприємства "Рітейл Вест" 95 112,83 грн. основного боргу, 2 752,20 грн. 3% річних, 14 382,11 грн. інфляційних втрат.

Виходячи із зменшеного розміру позовних вимог про стягнення з відповідача 112247,14 грн., позовна заява мала бути оплачена судовим збором в сумі 1 683,71 грн.

Як вбачається з доданого до позовної заяви платіжного доручення №10904 від 03.10.2017 позивач сплатив судовий збір в сумі 6 118,01 грн., виходячи з розміру первісних позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору за клопотанням особи, яка його сплатила, повертається за ухвалою суду, зокрема у разі зменшення розміру позовних вимог.

Позивач у відповідності до вимог закону звернувся до господарського суду Київської області з клопотанням про повернення судового збору від 15.11.2017 №12/20.

За таких обставин зайво сплачений судовий збір в розмірі 4 434,30 грн. (6 118,01 грн. - 1 683,71 грн.) підлягає поверненню позивачу з державного бюджету, шляхом винесення в порядку ст.7 Закону України "Про судовий збір" відповідної ухвали.

У зв'язку із задоволенням позову суд відповідно до ст. 49 ГПК України покладає на відповідача відшкодування судового збору в сумі 1 683,71 грн.

Керуючись ст. ст. 22, 32-34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Наш продукт плюс" до дочірнього підприємства "Рітейл Вест" задовольнити повністю.

2. Стягнути з дочірнього підприємства "Рітейл Вест" (08205, Київська область, місто Ірпінь, вулиця Шевченка,будинок 16, кімната 5, ідентифікаційний код 38733983)

на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Наш Продукт плюс" (02121, м. Київ, Дарницький район, вулиця Колекторна, будинок 3, ідентифікаційний код 39375744)

95 112,83 грн. (дев'яносто п'ять тисяч сто дванадцять гривень вісімдесят три копійки) основного боргу,

2 752,20 грн. (дві тисячі сімсот п'ятдесят дві гривні двадцять копійок) 3% річних,

14 382,11 грн. ( чотирнадцять тисяч триста вісімдесят дві гривні одинадцять копійок) інфляційних втрат,

1 683,71 грн. (одна тисяча шістсот вісімдесят три гривні сімдесят одна копійка) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 19.12.2017

Суддя О.В. Конюх