ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.12.2017 Справа № 905/2617/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Сковородіної О.М.,

при секретарі судового засідання Нарожній М.С.,

у справі за позовом: Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Київ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Дніпро,

до відповідача: Головного управління статистики у Донецькій області, м.Бахмут Донецької області,

про стягнення 34 737,94грн.,

Представники:

від позивача: Рабко Т.О. - по довіреністю,

від відповідача: не з'явився

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Укртелеком", м.Київ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Дніпро, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Головного управління статистики у Донецькій області, м.Бахмут Донецької області, про стягнення 34737,94грн, з яких: 18954,48грн. - основний борг, 14194,50грн. інфляційні нарахування, 1588,96грн. - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобов'язань за договором №3431 від 04.04.2014р., внаслідок чого утворилась стягувана заборгованість та виникли підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Нормативно позивач обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на ст.ст. 193, 202, 218 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 599, 610, 614, 617, 625, 901, 903, 905 Цивільного кодексу України.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав наступні документи: правоустановчі документи; рахунок-акт №11.2014 за телекомунікаційні послуги за листопад 2014р., рахунок-акт №12.2014 за телекомунікаційні послуги за грудень 2014р.; листи Головного управління статистики у Донецькій області від 01.07.2015р. №01.1-02/849; від 11.05.2017р. №01.1-03/1125; вимога про сплату заборгованості у сумі 18954,48грн.; договір №3431 від 04.04.2014р. з додатками до нього.

Представник позивача в судове засідання 12.12.2017р. з'явився, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання 12.12.2017р. не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом своєчасного надсилання ухвали суду за адресою, визначеною за матеріалами справи.

12.12.2017р. на електронну адресу суду від Головного управління статистики у Донецькій області, м.Бахмут Донецької області надійшов лист від 12.12.2017р.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов'язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису. Усі процесуальні документи, які надаються до суду електронною поштою повинні бути скріпленні електронним цифровим підписом, відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Проте, вказаний електронний документ не відповідає вимогам вказаної норми закону, а тому, таке звернення не підлягає оцінки судом в порядку Господарського процесуального законодавства України.

Суд вважає за можливе розглянути спір в порядку ст.75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а окремі ненадані відповідачем документи та його неявка у світлі приписів ст.ст. 4-3, 22, 33, 77 Господарського процесуального кодексу України, не вливають на таку кваліфікацію та не є підставою для відкладання розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд -

ВСТАНОВИВ:

04.04.2014р. між позивачем (Публічним акціонерним товариством "Укртелеком") та відповідачем (Головним управлінням статистики у Донецькій області) укладений договір №3431 про надання телекомунікаційних послуг споживачам, які здійснюють їх закупівлю за державні кошти.

Предметом вказаного договору є зобов'язання позивача надавати послуги з передавання даних і повідомлень (послуги міського та міжміського телефонного зв'язку), а також супутні послуги, згідно з переліком та в обсягах, замовлених Замовником, які зазначені в додатках до цього Договору, а замовник зобов'язується своєчасно оплачувати отримані послуги відповідно до вимог цього договору та додатками до нього (п.1.1 договору).

Найменування послуг визначені сторонами у додатках до договору (п.п.1.2 договору).

За умовою п.3.1 ціна вказаного договору становить 150675,00 грн., у тому числі ПДВ 25112,50грн.

Як передбачено розділом 4 договору «Порядок здійснення оплати» розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після пред'явлення виконавцем рахунку-акта на оплату послуг. Цей рахунок одночасно є актом передавання-приймання наданих послуг за розрахунковий період. Не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим, виконавець виставляє замовнику рахунок для оплати вартості наданих послуг. Розрахунковим місяцем вважається кожний календарний місяць року, у межах якого надавались послуги. Замовник повинен оплатити рахунок за послуги не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, шляхом перерахування належної до сплати суми на поточний рахунок виконавця. У разі неотримання рахунку до 10 числа місяця, що настає за розрахунковим, замовник звертається до служби розрахунків виконавця для отримання інформації про належну до сплати суму.

Додатками № 1, 2, 3, 4, 5, 5.1 до договору сторони узгодили перелік послуг та порядок організації роботи з їх надання.

Пунктом 10.2 договору встановлено, що останній набирає чинності з дати його підписання, та діє до 31.12.2014р., а в частині розрахунків - до повного їх виконання, та розповсюджується на правовідносини, що виникли між сторонами з 01.01.2014р. відповідно до ст.631 Цивільного кодексу України.

Виходячи зі змісту позовної заяви, на виконання умов договору від 04.04.2014р. №3431, позивач як оператор телекомунікаційних послуг протягом листопада 2014р. - грудня 2014р. надавав відповідачеві весь перелік телекомунікаційних послуг, обумовлений договором та додатками до нього.

Відповідач своє зобов'язання за договором №3431 від 04.04.2014р. з оплати наданих послуг належним чином не виконав, у зв'язку з чим позивач направив відповідачу вимогу про сплату заборгованості у сумі 18954,48грн., які не були задоволені останнім.

Враховуючи викладене, позивач звернувся до господарського суду з розглядуваним позовом.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного позову полягає у примусовому спонуканні відповідача до виконання грошових зобов'язань за договором №3431 від 04.04.2014р. з оплати за надані послуги та стягнення 3% річних, інфляційних втрат.

Враховуючи статус сторін, характер правовідносин між учасниками договору, останні (правовідносини) регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України та умовами укладеного договору №3431 від 04.04.2014р.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Як встановлено ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Статтею 903 Цивільного кодексу України передбачений обов'язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, встановленими в договорі.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір №3431 від 04.04.2014р. є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов'язань, визначених його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як було встановлено судом, сторони визначили порядок оплати, за яким покупець зобов'язався оплатити рахунок за послуги не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, шляхом перерахування належної до сплати суми на поточний рахунок виконавця.

Таким чином, наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що із отриманням відповідачем послуг за рахунками-актами за період листопад 2014р. - грудень 2014р., у нього виникло зобов'язання з їх оплати в сумі 18954,48грн.

Приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України за загальним правилом зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Дослідивши надані позивачем докази, судом встановлено, що позивачем були надані послуги на суму 18954,48грн.

Відповідач свої обов'язки з оплати наданих послуг належним чином не виконав.

Таке неналежне виконання грошових зобов'язань кваліфікується судом як їх порушення у розумінні ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання у розумінні ч. 1 ст. 612 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання має на вимогу кредитора сплатити заборгованість.

Відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов'язків з оплати наданих послуг, оскільки зі змісту наявних документів вбачається, що вони були отримані останнім.

З урахуванням наведених вище висновків суду та положень діючого законодавства, позовні вимоги про стягнення суми основного боргу підлягають задоволенню у повному обсязі, у розмірі 18954,48грн.

Статтями 610, 611 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення інфляційні нарахування в розмірі 14194,50грн., 3% річних в розмірі 1588,96грн.

Згідно п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України викладеним в Постанові "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, а господарський суд не має права виходити за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання грошового зобов'язання.

Суд враховує, що в договорі сторони встановили строк та порядок оплати за надані послуги з переведення даних і повідомлень, а саме щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Перевіривши арифметичний розрахунок 3% річних інфляційних нарахувань, правові підстави, періоди та порядок їх нарахування, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог в частині стягнення 3% річних, а саме у розмірі 1587,41грн., та часткове задоволення вимог в частині інфляційних нарахувань, а саме у розмірі 10954,48грн.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4-3, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Київ в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м.Дніпро, до відповідача: Головного управління статистики у Донецькій області, м.Бахмут Донецької області, про стягнення 34737,94грн, з яких: 18954,48грн. - основний борг, 14194,50грн. - інфляційні нарахування, 1588,96грн. - 3% річних, - задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління статистики у Донецькій області (84506, Донецька область, м.Бахмут, вул. Захисників України, б.7; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601 м.Київ, бул.Тараса Шевченко, 18, ) основний борг в сумі 18954,48грн., інфляцію в сумі 10954,48грн., 3% річних в сумі 1587,41грн.; витрати по сплаті судового збору в сумі 1450,70грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписаний 18.12.2017р.

Рішення набирає законної сили 29.12.2017р.

Рішення може бути оскаржено в Донецький апеляційний господарський суд згідно розділу XII ГПК України.

Суддя О.М. Сковородіна