РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2017Справа №910/22347/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/22347/15

за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Правекс-Банк"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Столичний центр бронювання"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1

про стягнення 7 297 308,11 грн.

Представники сторін:

від позивача: Мельник В.В., довіреність № 773 від 24.10.2016р.;

від відповідача: Науменко Ю.Г., довіреність б/н від 01.09.2015р.;

ОСОБА_2, довіреність б/н від 20.09.2015р.;

Шипка О.І., довіреність б/н від 20.09.2015р.

від третьої особи: ОСОБА_2, угода про надання правової допомоги від 01.11.2017р.

обставини справи:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Правекс-Банк" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Столичний центр бронювання" про стягнення 7 297 308,11 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов Договору еквайрингу №51-18-05/1806 від 18.12.2013 року проводив операції за відсутності користувачів платіжних карток і такі операції банками-емітентами були визнані шахрайським, що, в свою чергу, стало підставою для стягнення коштів у загальному розмірі 7 289 708,11 грн. з ПАТ КБ "Правекс-Банк", які позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача. Також, на підставі п. 9.4. договору, позивач просить стягнути з відповідача неустойку, яка нарахована за неотримання коштів Банком за період з 31.05.2015р. по 14.08.2015р. у розмірі 7600,00 грн.,

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.12.2016р. у справі №910/22347/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017р., у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "Правекс-Банк" відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.10.2017р. касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "Правекс-Банк" задоволено; рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2016р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 08.06.2017р. у справі № 910/22347/15 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з розпорядженням Керівника апарату суду № 05-23/2834 від 11.10.2017р., призначено повторний автоматизований розподіл справи, за результатами якого справу №910/22347/15 передано на розгляд судді Привалову А.І.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2017р. справу № 910/22347/15 прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 02.11.2017р.

В судовому засіданні 02.11.2017р. представник позивача подав пояснення по справі та підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідача подали клопотання про залучення доказів до справи та клопотання про зупинення провадження у справі № 910/22347/15 до вирішення Оболонським районним судом міста Києва кримінальних справ № 756/12367/17 та №756/6061/16.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2017р. розгляд справи відкладено на 16.11.2017р., у зв'язку з необхідністю витребування нових доказів у справі.

06.11.2017р. через загальний відділ господарського суду від представника відповідача надійшли заява щодо обмеження можливостей Господарським судом міста Києва з'ясування всіх обставин справи № 910/22347/15 до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається Оболонським судом міста Києва разом з клопотанням про зупинення провадження у справі, а також доповнення до клопотання від 02.11.2017р. про зупинення провадження у справі № 910/22347/15.

В судовому засіданні 16.11.2017р. представник позивача подав пояснення по справі, в яких підтримав заявлені позовні вимоги та заперечив щодо зупинення провадження у справі.

Представники відповідача надали пояснення на виконання вимог ухвали суду від 02.11.2017р. та наполягали на задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Розглянувши в судовому засіданні 16.11.2017 р. клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі, суд зазначає наступне.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправ3омірним.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 Господарського процесуального кодексу України).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

З огляду на наявні у матеріалах справи докази, суд самостійно може встановити всі обставини для повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи №910/22347/15 за наявними у даній справі доказами, а відтак, відсутні підстави для зупинення провадження у даній справі на підставі ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 77 ГПК України в судовому засіданні оголошено перерву до 07.12.2017р.

Присутній у судовому засіданні 07.12.2017р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві та додаткових поясненнях по справі.

Представники відповідача та третьої особи проти позову заперечили, посилаючись на недоведеність позивачем вини відповідача у виникненні збитків.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.12.2013р. між ПАТ КБ "Правекс-Банк" (за договором - Банк) та ТОВ "СЦБ" (за договором - Організація) було укладено Договір еквайрінгу №51-18-05/1806 (надалі - договір), який регулює відносини між Банком та Організацією щодо обслуговування електронних платіжних засобів міжнародних платіжних систем (надалі - МПС), перелік яких наведено в додатку 1 до Договору.

Відповідно до п.п.1.8, 1.9 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ грошових коштів в Україні" еквайрінгова установа (еквайр) - юридична особа, яка здійснює еквайрінг, тобто послугу технологічного, інформаційного обслуговування розрахунків за операціями, що здійснюються з використанням електронних платіжних засобів у платіжній системі.

Розділ 5 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30.04.3010 № 223 "Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів", що діяла до 12.11.2034 (далі Положення НБУ), визначає порядок здійснення еквайрінгу з використанням електронних платіжних засобів. Аналогічним є і зміст розділу V Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженому постановою Правління НБУ від 05.11.2014 № 705, чинною на сьогоднішній день.

Так, відповідно до:

- п. 5.2 Положення НБУ- еквайр зобов'язаний забезпечити технологічне, інформаційне обслуговування торговців і проведення розрахунків з ними за операції, які здійснені між торговцями та користувачами із використанням спеціальних платіжних засобів, на підставі договору;

- п. 5.3 Положення НБУ- договір між еквайром і торговцем надає право останньому приймати до оплати спеціальні платіжні засоби певної платіжної системи з дотриманням її правил та виконувати інші операції, визначені цим договором. Цей договір не повинен містити обмежень щодо приймання спеціальних платіжних засобів інших емітентів та інших платіжних систем;

- п. 5.5 Положення НБУ - еквайр не має права встановлювати технічні та технологічні обмеження на приймання торговцями спеціальних платіжних засобів певних емітентів та платіжних систем, якщо такі обмеження не встановлені емітентом або платіжною організацією платіжної системи з метою дотримання правил безпеки щодо втрачених користувачами спеціальних платіжних засобів чи скомпрометованих їх реквізитів або персональних ідентифікаційних даних користувачів;

- п. 5.10 Положення НБУ - торговець зобов'язаний здійснювати операції з використанням спеціального платіжного засобу лише в присутності користувача, якщо інше не узгоджено з користувачем або не передбачено правилами платіжної системи для окремих видів операцій.

- п. 5.13 Положення НБУ - торговець зобов'язаний дотримуватись процедур безпеки, установлених договором з еквайром.

- п. 5.14 Положення НБУ - еквайр зобов'язаний розглядати скарги щодо платіжних операцій, які опротестовуються користувачем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, у спосіб і строки, передбачені законодавством України та правилами платіжної системи.

Відповідно до п.1.2. Договору Організація зобов'язується приймати та обслуговувати картки з метою проведення оплати вартості товарів та послуг при дотриманні законодавства України, правил міжнародних платіжних систем, даного Договору та додатків до нього.

Відповідно до п. 1.3. Договору Банк надає технологічні та інформаційні консультації

На виконання умов Договору позивачем надано відповідачу у користування обладнання: РOS-термінал VeriFone Vх 510, заводський номер 712-123-051 (РОЗ-термінал - електронний пристрій для проведення авторизації й оформлення розрахункових документів в електронній формі за операціями із Карткою (далі - Обладнання), що підтверджується Актом прийому-передачі обладнання від 18.12.2013р. При цьому, Організація була проінформована Банком про заходи безпеки та правила обслуговування користувачів платіжних карток "VISA", "MASTERCARD" (Інструкція, додаток №2 до Договору).

Згідно з п.5.1 Договору, Організація взяла на себе зобов'язання дотримуватись положень даного Договору та Інструкції про заходи безпеки та правила обслуговування користувачів платіжних карток "VISA" (VISA ELECTRON), "MASTERCARD" (MAESTRO) (додаток 2 до Договору).

Платіжна картка (Картка) - платіжний засіб у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку пластикової картки, що використовується для ініціювання переказу грошових коштів з рахунку платника або з відповідного рахунку Банка з метою оплати товарів та послуг.

Відповідно до додатка 2 до Договору Картка не може бути передана її Користувачем кому-небудь ні з яких обставин.

Порядок проведення трансакції передбачає авторизацію - одержання дозволу від банку-емітенту банківської платіжної картки на здійснення операцій з її використанням.

Пункт 5.17 Договору зобов'язує Організацію при використанні POS-термінала забезпечити проведення авторизації за його допомогою у присутності Користувача Картки.

В п. 5.8 Договору передбачено, що Організація зобов'язана здійснювати збереження копій сліпів/чеків POS-терміналів, а також іншої інформації, пов'язаної з операціями з використанням Карток, протягом 2 років з моменту здійснення таких операцій і передавати їх у Банк на його першу письмову вимогу протягом двох робочих днів з моменту надходження такої вимоги. Також в цьому пункті встановлені вимоги до оформлення вказаних документів. Зокрема, на сліпах, чеках повинен бути наявним такий реквізит як підпис власника Картки.

Згідно п. 5.19 Договору після оформлення сліпа/чека POS-термінала Організація приймає на себе відповідальність за таке:

- інформація, що міститься в сліпі/чеку POS-термінала, є достовірною і відповідає Картці, з використанням якої цей сліп/чек POS-термінала оформлявся відповідно до пред'явлених власником Картки документів;

- власник одержав товари/послуги, оплачені за допомогою Карток;

- власник підписав сліп/чек POS-термінала і одержав його копію.

У період часу з 16.09.2014р. по 15.10.2014р. Організація обслуговувала платіжні картки банків - емітентів США: U.S. Bank National Association - Credit, (платіжні катки МПС "VISA" - 106 операцій на загальну суму 5 129 760,00 грн.) та ВМО Harris Bank N.A. (платіжні картки МПС "MASTERCARD" - 29 операцій на загальну суму 815 547,00 грн.).

У період часу з 16.09.2014р. по 15.10.2014р. Організація обслуговувала платіжні картки банків - емітентів США: U.S. Bank National Association - Credit, (платіжні катки МПС "VISA" - 106 операцій на загальну суму 5129760 грн.) та ВМО Harris Bank N.A. (платіжні картки МПС "MASTERCARD" - 29 операцій на загальну суму 815547 грн.).

З 10.10.2014р. до Позивача від банку "U.S. Bank National Association - Credit" та від банку "ВМО Harris Bank N.A." (далі - іноземні банки-емітенти), почали надходити вхідні претензії (Chargeback- процедура оскарження операції банком-емітентом (з метою захисту прав платника (держателя платіжної картки) при якій сума операції списується з отримувача (банку-еквайру) і повертається платнику, після чого обов'язок доведення легітимності здійсненої операції по платіжній картці покладається на отримувача.

Процедура оскарження виконується Банком відповідно до правил МПС, що регламентують відносини між банками-учасниками МПС в частині виникнення спорів по операціям, здійсненим по платіжним карткам. У відповідності із правилами МПС, в рамках оскаржувального процесу, що проводиться в електронному вигляді, для відхилення отриманих претензій Банк повинен надати іноземним банкам-емітентам документи для підтвердження легітимності списання грошових коштів і участі держателя платіжної картки у здійсненій операції по його платіжній картці. Такими документами є, зокрема, чеки платіжного терміналу, які у відповідності до умов Договору (п. 5.8) зберігаються у Організації та мають бути передані Банку на його вимогу.

При цьому, судом встановлено, що для підготовки відповідей на вхідні претензії іноземних банків-емітентів, Банк повідомив Організацію про необхідність надання належним чином оформлених чеків платіжного термінала для підтвердження легітимності оскаржуваних операцій. Проте, Організацією були надані чеки без підпису клієнтів, що стало наслідком витребування Банком у організації належним чином оформлених чеків платіжного терміналу. Організація надала витребувані документи, які при наданні відповідей на претензії були надіслані іноземним банкам-емітентам.

За результатами розгляду Арбітражними комітетами МПС "VISA" та МПС "MASTERCARD" вищезазначених справ, фінансово відповідальною стороною по операціям, здійсненим Організацією, визнано Банк. Підставою для остаточних рішень, які почали надходити до Банку з 08.01.2015р. стало неналежне оформлення документів по спірним операціям.

З позовної заяви ПАТ КБ "Правекс-Банк" вбачається, що в ході оскаржувального процесу було виявлено, що підписи на наданих Організацією чеках платіжного терміналу не відповідають підписам, які поставлені держателями платіжних карток іноземних банків - емітентів на заявах, доданих до вхідних претензій, тобто, фактично, підпис власника платіжної картки на чеках відсутній, що є грубим порушенням зобов'язань Організації, передбачених п. п. 5.8, 5.17, 5.19 Договору, а також Інструкції про заходи безпеки та правила обслуговування користувачів платіжних карток "VISA" (VISA ELECTRON), "MASTERCARD" (MAESTRO).

Разом з тим, даний факт, на думку позивача, свідчить про те, що оскаржувані операції були проведені за відсутності користувачів платіжних карток, що є порушенням п. 5.10 Постанови Національного банку України "Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів" №223 від 30.04.2010р., яка була чинною до 11.11.2014р.

З матеріалів справи вбачається, що в результаті проведеного процесу оскарження спірних операцій з Банку на користь іноземних банків - емітентів списано: по платіжним карткам МПС "VISA" банку-емітенту U.S. Bank National Association - Credit (21 платіжна картка, 102 операції) суму у розмірі 384611,74 дол. США (6073696,27 грн.); за розгляд справ в Арбітражному комітеті МПС "VISA" з Банку МПС "VISA" було списано комісію у розмірі 10500 дол. США (248329,93 грн.); по платіжним карткам МПС "MASTERCARD" банку-емітенту ВМО Harris Bank NA. (18 платіжних карток, 19 операцій) суму у розмірі 39556,11 дол. США (906625,09 грн.); за розгляд справ в Арбітражному комітеті МПС "MASTERCARD" з Банку МПС "MASTERCARD" було списано комісію у розмірі 2500 Євро (61056,82 грн.).

Згідно п. 10.7. Договору Організація відшкодовує всі збитки, завдані Банку, в зв'язку з даним Договором, крім випадків, передбачених п. 11.1 (форс-мажор) Договору. Відповідно до п. 10.9 Договору збитки за цим Договором відшкодовуються в повному обсязі понад неустойку, що визначена цим Договором

Відтак, предметом спору у даній справі є вимоги позивача про стягнення з ТОВ "СЦБ" 7289708,11 грн. збитків, заподіяних позивачу, у зв'язку зі списанням з останнього іноземними банками-емітентами коштів за недійсними операціями.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, Господарський суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з приписами ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків (п.4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України передбачено застосування у сфері господарювання наступних видів господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно ч. 1 ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України).

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема, включаються додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Обов'язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Отже, при вирішенні спорів про відшкодування збитків господарському суду слід встановлювати факт заподіяння збитків відповідачем, наявність його вини та причинно-наслідкового зв'язку між неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача та заподіяними збитками, а також доведеність розміру збитків.

Судом встановлено, що 23.12.2013р. між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду №1 до Договору еквайрінгу №51-18-05/1806 від 18.12.2013р., яка передбачала особливі умови проведення операцій, а саме за допомогою функції "ручного вводу".

Відповідно до Додаткової угоди №1 від 23.12.2013р. сторони домовилися для реалізації на обладнанні Банку, а саме POS-терміналах, встановлених у торговій точці Організації відповідно до умов Договору, про застосування функції "ручного вводу" даних Платіжних карт.

Функція "ручного вводу" даних Платіжних карт - процес проведення трансакції шляхом ручного введення номера платіжної картки без застосування засобів зчитування магнітної стрічки чи чіпу (тобто, без Платіжної картки) на POS-терміналі.

Згідно п. 2 Додаткової Угоди №1 Порядок проведення Організацією операцій з використанням Платіжних карт за допомогою функції "ручного вводу" здійснюється Організацією відповідно до Інструкції про заходи безпеки та правила обслуговування користувачів платіжних карток Visa (Visa Electron), MasterCard (Maestro) №2, яка є Додатком № 1 до Додаткової угоди № 1.

У Додатку № 1 до Додаткової угоди № 1 (Інструкція № 2) вказано, що для виконання операцій наявність картки клієнта є необов'язковим.

При цьому, порядок проведення операцій за допомогою функції «ручного вводу» здійснюється відповідно до Інструкції № 2, яка є Додатком 1 до Додаткової угоди № 1.

Інструкція № 2 містить застереження, що дана операція несе додаткові ризики, тому її можна здійснювати лише за умови додаткового узгодження з Банком.

Водночас, відповідно до Інструкції № 2 на відміну від операцій, проведених шляхом прокатування картки, операції шляхом ручного вводу розпочинаються натиском на кнопку F3 POS-терміналу, що є сигналом того, що операцію буде проведену шляхом використання функції «ручного вводу».

Здійснюючи спірні операції шляхом використання функції «ручного вводу» у відповідності до Інструкції № 2 Організація успішно проходила авторизацію. Банком операції проводились без жодних обмежень або затримок.

При цьому, під час розгляду справи представники позивача зазначили, що у разі проходження успішної авторизації Організації, будь-яких інших додаткових погоджень Банку не вимагається. Відсутній в договорі еквайрінгу та додатках до нього і сам механізм отримання від Банку додаткових погоджень на проведення операцій без наявності картки та, відповідно, без наявності власника картки поруч з РOS-терміналом.

Таким чином, суд не вбачає порушень відповідачем умов договору в частині проведення операцій без наявності картки та, відповідно, без наявності власника картки поруч з РOS-терміналом за відсутності додаткового погодження Банку на проведення таких операцій.

Крім того, згідно п 5.8. Договору Організація зобов'язана здійснювати збереження копій сліпів/чеків POS-терміналів, а також іншої інформації, пов'язаної з операціями з використанням Карток, протягом 2 років з моменту здійснення таких операцій і передавати їх у Банк на його першу письмову вимогу протягом двох робочих днів з моменту надходження такої вимоги. Також у цьому пункті встановлені вимоги до оформлення вказаних документів. Зокрема, на сліпах, чеках повинен бути наявним такий реквізит як підпис власника Картки.

Відповідно до п. 5.19 Договору після оформлення сліпа/чека POS-термінала Організація приймає на себе відповідальність за таке: інформація, що міститься в сліпі/чеку POS-термінала, є достовірною і відповідає Картці, з використанням якої цей сліп/чек POS-термінала оформлявся відповідно до пред'явлених власником Картки документів; власник одержав товари/послуги, оплачені за допомогою Карток; власник підписав сліп/чек POS-термінала і одержав його копію.

Однак, з аналізу положень Інструкції № 2, яка є додатком до договору, вбачається, що обов'язковість підпису власника картки на чеку вимагається у випадку проведення операцій у звичайному режимі, тобто за умови прокатування картки в POS-терміналі. Тоді як при проведенні операцій за допомогою функції «ручного вводу» наявність підпису Клієнта на чеку не вимагається.

Слід зазначити, що позивачем, ані в позовній заяві, ані в поясненнях по справі не зазначено, які саме умови договору еквайрінгу було порушено відповідачем, у зв'язку з чим позивачу заподіяно збитків. Фактично єдиною підставою для відшкодування збитків є наявність рішень Арбітражних комісій МПС "VISA" та МПС "MASTERCARD".

При цьому, відповідач обґрунтовано вказує, що факти, встановлені у рішеннях Арбітражних комісій МПС "VISA" та МПС "MASTERCARD", не є преюдиціальними у розумінні приписів ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, проте вони підлягають оцінці, як і будь-які інші докази у справі, подані сторонами, з метою всебічного, повного і об'єктивного розгляду у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Позивач стверджує, що операції, проведені відповідачем, по яким заявлені зворотні платежі, були визнані банками-емітентами як шахрайські, у зв'язку з тим, що держателі карток відмовились від участі у здійсненні даних операцій та наполягали на поверненні коштів. При цьому, доказами поданими в справу не підтверджуються дані обставини.

Матеріали справи не містять жодного доказу того, що конкретна операція відповідача визнана платіжною системою МПС "VISA" та МПС "MASTERCARD" та/або банком-емітентом як шахрайська. Подані позивачем до матеріалів справи заяви держателів карток МПС "MASTERCARD" не приймаються судом в якості належних і допустимих доказів, у розумінні ст. 34 ГПК України, оскільки зазначеними заявами не підтверджується, що власником/держателем картки є саме особа, ім'я якої вказано в заяві, та що підпис на заяві належить саме держателю цієї картки та із зазначених заяв не можна встановити банк-емітент. При цьому, вимоги МПС "VISA" взагалі не підтверджені жодними заявами держателів карток та/або банками-емітентами щодо неправомірності проведених операцій.

В той же час матеріалами справи підтверджується, що відповідач здійснював операції у відповідності до умов договору еквайрінгу та додаткової угоди до нього, в тому числі отримав дозволи на проведення всіх операцій, по яких були згодом заявлені зворотні платежі (здійснив авторизацію).

Суд також звертає увагу на те, що ухвалою від 02.11.2017р. у позивача були витребувані правила Міжнародних платіжних систем, на які йдеться посилання у позовній заяві та письмових поясненнях, що регламентують відносини між банками-учасниками МПС в частині виникнення спорів по операціям, здійсненим по платіжним карткам.

Проте, позивач вказані правила суду не надав, зазначивши у своїх поясненнях, поданих в засіданні суду 16.11.2017р., що додатковими поясненнями від 18.11.2016р., які були прийняті Господарським судом міста Києва 21.11.2016р., Банк надав суду Інструкцію про порядок обслуговування клієнта при звернення до ПАТ КБ «Правекс-Банк» стосовно спірних операцій, здійснених по платіжним карткам міжнародних платіжних систем Visa та MasterCard. Дана Інструкція розроблена відповідно до правил Міжнародних платіжних систем та повністю їх дублює, а відтак, позивач не вважає за потрібне надавати документ, який є аналогічним тому, що вже знаходиться в матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи (т.4 арк. спр. 124-227), позивачем було долучено Витяг з рішення Голови Правління Банку від 26.06.2015р. № 145 та Інструкцію про порядок розгляду спірних операцій, здійснених по платіжним карткам міжнародних платіжних систем VISA та MASTERCARD, яка вказаним рішенням була затверджена.

Однак, суд звертає увагу на те, що вказана Інструкція затверджена значно пізніше, ніж виникли договірні відносини між сторонами (18.12.2013р.) та почали надходити претензії від банків-емітентів (10.10.2014р.), а відтак суд критично ставиться до посилань позивача на положення правил Міжнародних платіжних систем та Інструкцію про порядок розгляду спірних операцій, здійснених по платіжним карткам міжнародних платіжних систем VISA та MASTERCARD, затверджену рішення Голови Правління Банку від 26.06.2015р. № 145.

Згідно ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України (у редакції чинній на дату укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Аналогічні приписи містяться і в ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України (в редакції чинній на момент укладення договору), відповідно до якої господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Аналіз наведених норм свідчить про те, що підпис сторони (сторін) на правочині підтверджує лише форму правочину, в якій його вчинено - письмову, а відповідно, сам факт вчинення правочину юридичними особами підтверджується наявністю печатки на документі, вчиненому в письмовій формі. Тобто наявність печатки на договорі є свідченням скріплення не підпису особи, а самого документу.

Під час розгляду справи відповідач не спростував належними засобами доказування, що печатка на Договорі еквайрінгу №51-18-05/1806 від 18.12.2013р., Додатку №1, Додатку № 2, Додатку № 3, Додатку № 4 до Договору еквайрінгу від 18.12.2013р., на Додатковій угоді № 2 від 09.10.2014р. до Договору еквайрінгу від 18.12.2013р., на Додатку № 2 до Додаткової угоди №2 від 09.10.2014р. до Договору еквайрінгу від 18.12.2013р., на Інструкції про заходи безпеки та правила обслуговування користувачів платіжних карток Visa (Visa Electron), MasterCard (Maestro) №2 належить не ТОВ «Столичний центр бронювання». Також, факт існування договірних, які виникли на підставі Договору еквайрінгу від 18.12.2013р. та додатковій угоді до нього, сторонами не оспорювалось.

Водночас, судом не приймаються до уваги твердження відповідача, що договір еквайрінгу було укладено останнім в іншій редакції, оскільки жодним належним та допустимим доказом факт існування іншої редакції договору з додатками до нього не підтверджено.

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В силу вимог ст. 34 цього Кодексу докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Під доказуванням в судочинстві слід розуміти діяльність осіб, які беруть участь у справі, і суду, що здійснюється у передбаченій процесуальним законодавством формі, по встановленню юридично значущих фактів.

У пункті 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Таким чином, позивачем під час розгляду справи не доведено вину відповідача та наявності причинно-наслідкового зв'язку у виникненні збитків, а саме: що зворотне стягнення коштів з позивача іноземними банками-емітентами сталося саме внаслідок протиправних дій відповідача в результаті порушення зобов'язань під час виконання умов Договору еквайрінгу від 18.12.2013р. та додатків до нього.

Вимоги в частині стягнення неустойки також задоволенню не підлягають, оскільки такі вимоги ґрунтуються на порушенні відповідачем умов договору в частині обов'язку відшкодувати завдані Банку збитки, тоді як зазначено вище, судом не встановлено порушень умов договору відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 22.12.2017р.

Суддя А.І. Привалов