РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2017Справа №910/16621/17

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «САТ»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1
простягнення 14365,58 грн

Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивачаКузьмик І.П. - представник
від відповідачаАнтонюк О.М. - представник
від третьої особине з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «САТ» 14365,58 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на підставі договору страхування наземного транспорту №108/13-Т/Ц2 та страхового свідоцтва №295/16-Т/Ц2-1459 від 29.04.2016 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля ГАЗ, державний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки ДТП сталася в результаті порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_1, який, в свою чергу, є працівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «САТ» та в момент ДТП знаходився при виконанні своїх трудових обов'язків, позивач, посилаючись на положення ст. 1172 Цивільного кодексу України вказує, що обов'язок з відшкодування шкоди покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2017 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/16621/17, залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2017 за клопотанням відповідача продовжено строк вирішення спору у справі №910/16621/17 на 15 днів та відкладено розгляд справи на 12.12.2017.

В судове засідання, призначене на 12.12.2017, представник позивача з'явився, позов підтримав.

Відповідач проти позову заперечує, з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Зокрема, відповідач стверджує, що на момент ДТП договір добровільного страхування №108/13-Т/Ц2 не був чинним, страхове свідоцтво №295/16-Т/Ц2-1459 від 29.04.2016 має ознаки фальсифікації, в договорі страхування не зазначено про страхування додаткового обладнання.

Третя особа представників в судове засідання не направила, пояснень по справі не надала, своїм правом не скористалась.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

10.09.2013 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» (страхувальник) укладено договір страхування наземного транспорту №108/13-Т/Ц2 (надалі - Договір), об'єктом страхування за яким, з урахуванням страхового свідоцтва №295/16-Т/Ц2-1459, є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, в тому числі: автомобілем ГАЗ, державний номер НОМЕР_1, на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП.

07.11.2016 о 14 год. 00 хв. по вул. Картамишевська, 12 в місті Одеса сталася ДТП, а саме: ОСОБА_1, керуючи автонавантажувачем CPCD35HW15A, державний номер НОМЕР_2, на території ТОВ «СК «САТ», не вибрав безпечний інтервал та дистанцію, в результаті чого допустив зіткнення з транспортним засобом ГАЗ, державний номер НОМЕР_1. Транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_1 п. 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, що підтверджується постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 26.01.2017 у справі №521/19688/16-п, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі страхових актів №295/16-Т/Ц2-1459-1-1 від 06.12.2016 та №295/16-Т/Ц2-1459-1-2 від 25.01.2017 позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом перерахування коштів у загальній сумі 14365,58 грн на рахунок виконавця ремонтних робіт - Іноземного підприємства «Аіс Авто-Юг», що підтверджується платіжними дорученнями від 07.12.2016 на суму 10869,56 грн та від 27.01.2017 на суму 3496,02 грн.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 14365,58 грн право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Із постанови Малиновського районного суду м.Одеси від 26.01.2017 у справі №521/19688/16-п вбачається, що автонавантажувач CPCD35HW15A, державний номер НОМЕР_2, водієм якого спричинено ДТП, що потягнуло завдання шкоди власнику автомобіля ГАЗ, державний номер НОМЕР_1, знаходився під керуванням ОСОБА_1

Вина особи, яка керувала автонавантажувач CPCD35HW15A, державний номер НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку.

Як свідчать матеріали справи, на момент ДТП ОСОБА_1 був працівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «САТ» та знаходився при виконанні своїх трудових обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Таким чином, враховуючи, що на час ДТП ОСОБА_1 був працівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «САТ» та знаходився при виконанні своїх трудових обов'язків, в силу ст.ст. 1172 Цивільного кодексу України обов'язок з відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, покладається на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що позивач двічі звертався до відповідача із вимогою відшкодувати завдану в результаті ДТП шкоду.

Однак, претензія позивача задоволена відповідачем не була.

Наявними в матеріалах справи документами, а саме: рахунком-фактурою №Р від 24.11.2016 (на суму 10869,56 грн), рахунком-фактурою №Р від 23.01.2017 (на суму 3496,02 грн), виставленими виконавцем ремонтних робіт - Іноземним підприємством «Аіс Авто-Юг», актами виконаних робіт №Р від 31.01.2017, №Р від 15.02.2017 підтверджується, що фактичний розмір шкоди, завданої в результаті пошкодження автомобіля ГАЗ, державний номер НОМЕР_1, внаслідок спірної ДТП складає 14365,58 грн.

Судом встановлено, що в межах такої ж суми до позивача на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України обставин, повідомлених позивачем не спростовано.

Так, посилаючись на фальсифікацію страхового свідоцтва від 29.04.2016, відповідачем жодних доказів такої фальсифікації не надано, а фактичні обставини справи свідчать про існування станом на момент ДТП між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (як страховиком) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» (як страхувальником) правовідносин добровільного страхування транспортного засобу - автомобіля ГАЗ, державний номер НОМЕР_1.

Щодо тверджень відповідача про недійсність Договору страхування на момент ДТП, суд відзначає таке. Як свідчать матеріали справи, по відношенню до кожного окремого застрахованого транспортного засобу строк дії договору визначається у додатку №2, а не у Генеральному договорі. Відповідно до даного додатку строк дії договору страхування для транспортного засобу ГАЗ, державний номер НОМЕР_1, визначено з 06.05.2016 до 05.05.2017, тобто дата, коли мала місце спірна ДТП, охоплюється вказаним періодом.

Твердження відповідача про те, що страхування не може передувати першій реєстрації автомобіля, судом відхиляються з огляду на таке. У додатках до позовної заяви наявні копії договору фінансового лізингу №4363-01/04/16-Н від 21.04.2016, відповідно до умов якого застрахований автомобіль передається лізингоодержувачу 21.04.2016 (до його реєстрації 30.04.2017), в той же час сам акт прийому-передачі автомобіля датований 30.04.2017. Тобто 21.04.2016 власник автомобіля - ТОВ «Український лізинговий фонд» уклав договір лізингу із ТОВ «Мануфактура ДС» про передачу у лізинг автомобіля ГАЗ, державний номер НОМЕР_1. В цьому ж договорі узгоджуються умови страхування автомобіля, з чого слідує, що автомобіль одразу підлягає страхуванню по договору КАСКО, але фактично автомобіль передається лізингоодержувачу після його реєстрації, тобто 30.04.2017, про що свідчить акт прийому-передачі.

Також відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано розміру завданої в результаті ДТП шкоди, зокрема, не надано документів на спростування вартості та відповідності робіт, визначених у вищевказаних рахунках-фактурах та актах №Р і №Р, завданим в результаті ДТП пошкодженням транспортного засобу. При цьому, клопотання про призначення у даній справі судової експертизи відповідачем не заявлялось.

Посилання відповідача на ту обставину, що в Договорі страхування не зазначено про страхування додаткового обладнання, а саме: газово-балонного обладнання, судом відхиляються як такі, що не стосуються обставин справи, оскільки з наявних у справі рахунків-фактур та актів виконаних робіт не вбачається, що в даному випадку здійснювався ремонт такого обладнання.

Посилання відповідача на невідповідність назви вулиці, на якій сталася спірна ДТП та яка зазначеній у довідці про дорожньо-транспортну пригоду та інших документах, судом до уваги не приймається, оскільки факт скоєння ДТП та вина особи, яка керувала автонавантажувачем CPCD35HW15A, державний номер НОМЕР_2, встановлені у постанові Малиновського районного суду м.Одеси від 26.01.2017 у справі №521/19688/16-п, а тому в силу ст. 35 Господарського процесуального кодексу України повторного доведення не потребують.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми коштів у розмірі 14365,58 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП, яка сталася 07.11.2016 за участю автонавантажувача CPCD35HW15A, державний номер НОМЕР_2, та автомобіля ГАЗ, державний номер НОМЕР_1, є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «САТ» (02090, м.Київ, вулиця Гродненська, будинок 32, ідентифікаційний код 35646516) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, м.Київ, вулиця Борщагівська, будинок 154, ідентифікаційний код 33908322) 14365 (чотирнадцять тисяч триста шістдесят п'ять) грн 58 коп. в рахунок відшкодування шкоди та судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.12.2017.

Суддя Ю.М. Смирнова