ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2017 р.Справа № 922/3744/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Харківського обласного управління водних ресурсів, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екостиль Плюс", м. Харків
про розірвання договору
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. № 19 від 16.11.2017р.;

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Харківське обласне управління водних ресурсів, м. Харків, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Екостиль Плюс", м. Харків, про розірвання договору про надання послуг оптимізації гідрологічного, гідрохімічного стану Муромського водосховища від 30.08.2016р., укладеного між сторонами даного спору. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 08.11.2017р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 27.11.2017р. о 10:45 год.

Ухвалою господарського суду від 27.11.2017р. розгляд справи відкладався на 12.12.2017р. об 11:00 год.

У судовому засіданні 12.12.2017р. оголошувалась перерва до 14.12.2017р. об 11:15 год.

У судовому засіданні 14.12.2017р. представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Судом досліджуються та долучаються до матеріалів справи додаткові докази по справі (вх. № 41759), надані представником позивача, на виконання вимог ухвали суду від 08.11.2017р.

Представник відповідача у судове засідання 14.12.2017р. не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. Про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, за адресою зазначеною у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, про що свідчать відмітки про направлення ухвал суду, які направлялись на адресу відповідача. Як свідчать матеріали справи, ухвала суду від 08.11.2017р. повернулась на адресу суду з відміткою відділення зв'язку за закінченням терміну зберігання .

У постанові пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначає, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Таким чином, суд вважає, що відповідач ТОВ «Екостиль Плюс», належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Присутній в судовому засіданні 14.12.2017р. позивач вважає за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні без участі представника відповідача, пояснив, що ним надані всі документи, які необхідні для розгляду справи по суті.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

При цьому суд враховує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07 серпня 2013р. сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів. Враховуючи це, враховуючи також достатність часу, наданого позивачеві та відповідачеві для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи, 30.08.2016р. між Харківським обласним управлінням водних ресурсів (позивач, замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Екостиль Плюс» (відповідач, виконавець) укладено Договір про надання послуг оптимізації гідрологічного, гідрохімічного стану Муромського водосховища без № (надалі - договір).

Відповідно до умов договору, замовник замовляє послугу по оптимізації гідрологічного, гідрохімічного стану водосховища та поліпшення якості води, а виконавець зобов'язується надати таку послугу, шляхом внесення у водний об'єкт рослиноїдних риб меліорантів у певній комбінації (полікультури) відповідної структури.

Послуги здійснюються на Муромському водосховищі, яке розміщене в басейні р. Муром Харківського району Харківської області, яке є комплексного використання.

Відповідно до п. 2.2.1 договору, виконавець зобов'язаний надати замовнику копії правовстановлюючих документів юридичної особи.

Згідно з п. 2.2.2. договору, виконавець зобов'язаний вселяти рослиноїдні риби меліоранти у певній комбінації (полікультури) відповідної структури, відповідно до Режиму біологічної меліорації Муромського водосховища Харківської області, розробленого Науково-дослідною установою «Український науково-дослідний інститут екологічних проблем», для здійснення біологічного очищення та видалення з водойми надлишкової біомаси, шляхом її утилізації та поліпшення якості води.

Пунктом 2.2.3. договору передбачено, що виконавець зобов'язаний кожного року розробляти програму робіт по заходам спрямованих на оптимізацію гідрологічного, гідрохімічного стану технологічної водойми (Муромського водосховища), а саме: щільність посадки рибо посадкового матеріалу та результатів вирощування, яка має бути погоджена замовником.

Відповідно до п. 2.2.4. договору, одним із обов'язків виконавця є здійснення рибопосадкового матеріалу, склавши при цьому Акт зариблення. Акт зариблення підлягає підписанню представниками обох сторін договору.

Згідно з умовами договору (п. 2.2.8.), виконавець зобов'язаний забезпечувати на землях водного фонду санітарну та епідемічну обстановку, з метою запобігання виникнення інфекційних захворювань та додержання на них природоохоронного законодавства, усунення наслідків здійснення господарської діяльності (забруднень водосховища, його дна та прилеглих територій).

Згідно з п.2.3.2. укладеного договору, ініціювання припинення договірних відносин виключно у судовому порядку у разі:

- використання водного об'єкту не за призначенням;

- невиконання умов договору по вселенню рибопосадкової о матеріалу у певній комбінації (політкультур) відповідної структури;

- не надання акту зариблення, після його проведення.

У разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань по договору сторони несуть відповідальність згідно з діючим законодавством України (п. 3.1 договору).

Відповідно до п. 4.1., договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє 25 (двадцять п'ять) років.

Даний договір вважається продовженим на наступний строк на тих самих умовах, якщо за місяць до закінчення терміну договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії (п. 4.2.).

Згідно з п. 4.3. договору, сторони залишають за собою право на дострокове розірвання даного договору в будь-який час за взаємною згодою сторін, а у випадках невиконання однією із сторін своїх зобов'язань розв'язання спору у судовому порядку.

Як зазначає позивач, під час дії даного договору, відповідачем жодна з умов договору не виконувались, тому Харківським обласним управлінням водних ресурсів було направлено лист ТОВ «Екостиль Плюс» в особі директора ОСОБА_2 від 14.07.2017р. № 11/857 про врегулювання питань щодо виконання умов договору.

З урахуванням одержання вищезазначеного листа від позивача, відповідач не з'явився до Харківського обласного управління водних ресурсів для з'ясування невиконання умов договору.

13.09.2017р. позивачем направлено на адресу відповідача повторну претензію №11/1054 щодо невиконання відповідачем умов Договору, з повідомленням про дострокове розірвання договору, відповідно до п. 4.3. договору.

Направлені на адресу відповідача претензії залишились відповідачем без відповідного реагування, що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду, з вимогою про розірвання укладеного між сторонами 30.08.2016р. договору про надання послуг оптимізації гідрологічного, гідрохімічного стану Муромського водосховища.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини, а також інші юридичні факти.

Як зазначено в ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 ГК України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Згідно зі ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України, ч.7 ст.193 ГК України).

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Положеннями ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 цього Кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Беручи до уваги зміст договору про надання послуг оптимізації гідрологічного, гідрохімічного стану Муромського водрсховища від 30.08.2016р., укладеного між сторонами, характер взятих на себе сторонами зобов'язань, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Главою 63 "Послуги. Загальні положення" (ст.ст.901-907 ЦК України).

Згідно ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Статтею 905 ЦК України передбачено, що строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Приписами ст.907 ЦК України встановлено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Пунктом 1 ч.1 ст. 611 вказаного Кодексу визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Статтею 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Таким чином, у статті 651 ЦК України йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору, а визначення істотності порушення є оціночним поняттям, яке повинно вирішуватися з урахуванням усіх обставин конкретної справи, зокрема, врахування іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Невиконання своїх обов'язків стороною договору, що є істотним, тобто завдає іншій стороні такої шкоди, яка унеможливлює та/або значною мірою перешкоджає досягненню нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства.

Як зазначає позивач, під час дії даного договору, відповідачем не виконувались покладені на нього, відповідно до п. п. 2.2.1., 2.2.2, 2.2.3., 2.2.4. договору, обов'язки, в зв'язку з чим Харківським обласним управлінням водних ресурсів було направлено лист ТОВ «Екостиль Плюс» в особі директора ОСОБА_2 від 14.07.2017р. № 11/857 про врегулювання питань щодо виконання умов договору.

Позивач пояснив, що зариблення Муромського водосховища не здійснювалось та підстав для надання програм робіт та акту зариблення до Харківського обласного управління водних ресурсів не було надано.

Зазначене також підтверджується тим, що у своєму листі від 27.07.2017р. відповідач пояснив, що зариблення Муромського водосховища не здійснювалось в силу об'єктивних причин, які не є підставою в частині не виконання умов договору.

Натомість, з урахуванням одержання листа від позивача, відповідач не з'явився до Харківського обласного управління водних ресурсів для з'ясування причин невиконання умов договору, а також узгодження непорозумінь, які виникли у сторін під час виконання умов договору.

Враховуючи невиконання відповідачем умов договору, в частині вселення рослиноїдної риб меліорантів у певній комбінації (полікультури) відповідної структури до Режиму біологічної меліорації Муромського водосховища Харківської області, а також не розроблення програми робіт по заходам спрямованих на оптимізацію гідрологічного, гідрохімічного стану технологічної водойми (Муромського водосховища), позивачем було направлено претензію від 02.08.2017 №11/914 на адресу відповідача, яка залишилась з боку відповідача без відповідного реагування.

Частиною 1 ст.206 ГК України встановлено, що господарське зобов'язання може бути розірвано сторонами відповідно до правил, встановлених ст.188 Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст.188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Судом встановлено, що умовами спірного договору передбачено право та умови дострокового розірвання даного договору.

Згідно з п. 4.3. договору, сторони залишають за собою право на дострокове розірвання даного договору в будь-який час за взаємною згодою сторін, а у випадках невиконання однією із сторін своїх зобов'язань розв'язання спору у судовому порядку.

За змістом ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частин 2-4 статті 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

13.09.2017р. позивачем направлено на адресу відповідача повторну претензію №11/1054 щодо невиконання відповідачем умов Договору, з повідомленням про дострокове розірвання договору, відповідно до п. 4.3. договору.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі, якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Суд зазначає, що передбачене статтею 188 ГК України надсилання іншій стороні пропозицій про розірвання договору в разі виникнення такої необхідності є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує та може звернутися за захистом свого порушеного права шляхом подання позову до відповідача про розірвання договору (аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 19.09.2011 р. № 22/110).

Беручи до уваги факт належного повідомлення відповідача про намір розірвати договір, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов даного договору, враховуючи те, що відповідачем не було надано до суду заперечень щодо вимог позивача, суд дійшов переконливого висновку про обґрунтованість, доведеність та правомірність позовних вимог Харківського обласного управління водних ресурсів.

Згідно з частиною другою статті 43 ГПК України та статтею 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як визначено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 12, 22, 32, 33, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Розірвати договір про надання послуг з оптимізації гідрологічного, гідрохімічного стану Муромського водосховища від 30.08.2016р., укладеного між Харківським обласним управлінням водних ресурсів () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Екостиль Плюс" ().

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Екостиль Плюс" (61123, АДРЕСА_1, ) на користь Харківського обласного управління водних ресурсів (61145, м. Харків, вул. Космічна, 21, 1 під'їзд, 4 пов., ) суму судового збору в розмірі 1600,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18.12.2017 р.

Суддя ОСОБА_3

справа № 922/3744/17