КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2017 р. Справа№ 910/13739/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року (повний текст складено 17.10.2017 р.) у справі № 910/13739/17 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дорсервістранс"

про стягнення 38 676,96 грн., -

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення 38 676,96 грн. (а.с.7-9).

Позов мотивовано тим, що внаслідок складення відповідачем податкової накладної на сплачену позивачем за договором суму з порушенням встановлено законом строку, позивач позбавлений права на віднесення податку на додану вартість від цієї суми до податкового кредиту, що є спричиненням йому збитків.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року у справі № 910/13739/17 у задоволенні позову відмовлено повністю (а.с.71-73).

03 листопада 2017 року ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року у справі № 910/13739/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано неповним з'ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, з урахуванням незастосування норм ст.ст. 201.1, 198.1 ПК України та Наказу Міністерства фінансів України № 1307, а також ст. 614, 629 ЦК, 224-226 ГК.

30 листопада 2017 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" рішення Господарського суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року у справі № 910/13739/17 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Мальченко А.О., Жук Г.А. та призначено до розгляду на 20 грудня 2017 року.

18 грудня 2017 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача (скаржника) (а.с. 111-112).

Відповідача, правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У судове засідання 20 грудня 2017 року представники ТОВ "Дорсервістранс" та ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення за штрихкодовим ідентифікатором 642 (а.с. 106) та довідкою ПАТ "Укрпошта" (а.с. 107).

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України).

Оскільки ухвалу про прийняття апеляційної скарги до провадження надіслано відповідачу на повідомлену учасниками справи адресу, яка відповідає визначеній у ЄДРПОУ адресі, і вказану ухвалу повернуто з посиланням на "інші причини, що не даль змоги виконати обов'язки щодо пересилання поштового відправлення ("не значиться")", що підтверджується довідкою ПАТ "Украпошта" від 05.12.2017 р. про причини повернення (а.с. 107), колегія суддів приходить до висновку про те, що ТОВ "Дорсервістранс" є повідомленим про час та місце розгляду справи належним чином.

Враховуючи викладене, наявність клопотання позивача про розгляд справи без участі позивача, а також враховуючи, що ухвалою про прийняття апеляційної скарги до провадження явка сторін обов'язковою не визнавалась і учасників процесу попереджено, що у разі неявки у судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами і така неявка представників сторін не перешкоджає повному, всебічному та об'єктивному розгляду, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та за відсутності представників сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

25 серпня 2015 року ПАТ "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - позивач), як замовником та ТОВ "Дорсервістранс" (далі - відповідач), як виконавцем, укладено Договір послуг № 2015/у/ОГЭ/1384 (а.с. 17-23).

31 грудня 2015 року сторонами підписано Акт № 1 наданих послуг за Договором № 2015/у/ОГЭ/1384 від 25.08.2015 р. яким встановлено, що вартість послуг за цим актом складає 232061,76 грн. в т.ч. ПДВ - 38676,96 грн. (а.с. 34).

Наданими позивачем банківськими виписками підтверджується сплата позивачем відповідачу за Договором № 2015/у/ОГЭ/1384 04.12.2015 р. передплати 46412,35 грн. (в т.ч. 7735,39 грн. ПДВ) та 09.03.2016 р. оплати у розмірі 185649,41 грн. (в т.ч. 30941,57 грн. з ПДВ) (а.с. 35-36).

Відповідачем складено податкові накладні: від 07.12.2015 на суму 38676,96 грн., у т.ч. ПДВ 7735,39 грн., доказів реєстрації якої в Єдиному реєстрі податкових накладних матеріали справи не містять (а.с. 30, 31): від 19.03.2016 на суму 185649,41 грн., у т.ч. ПДВ 30941,57 грн., яку зареєстровано у ЄДРПН (а.с. 32, 33).

27 жовтня 2016 року позивачем направлено відповідачу претензію про відшкодування збитків у розмірі 38676,96 грн., яку мотивовано тим, що через неправомірні дії відповідача, що полягали у порушенні ним вимог законодавства в частині складання податкових накладних щодо постачанню ним позивачу робіт (19.03.2016 р. замість 31.12.2015 р.; підпис у накладній від 15.07.2015 р. не відповідає підпису особи, відповідальної за складання накладних і вона не зареєстрована у реєстрі), що спричинило порушення п. 3.1 Договору. Вказані порушення, за доводами позивача, не дають йому права віднесення сум ПДВ до податкового кредиту. Вказану претензію отримано відповідачем 28.10.2016 р., що підтверджується ТТН UA № 1240822 (а.с. 41), проте залишено без реагування.

Вказані обставини вірно встановлено судом першої інстанції та сторонами не заперечуються.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач, як у позовній заяві, так і у апеляційній скарзі, посилається на те, що внаслідок складення відповідачем податкової накладної на сплачену позивачем за договором суму з порушенням встановлено законом строку, позивач позбавлений права на віднесення від цієї суми ПДВ до податкового кредиту, що є спричиненням йому збитків. На думку позивача, у даному випадку слід застосувати ст.ст. 201.1, 198.1 ПК України, Наказу Міністерства фінансів України № 1307, а також ст. 614, 629 ЦК України, 224-226 ГК України.

З'ясувавши обставини справи та перевірку їх доказами з урахуванням доводів сторін, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, що кореспондується з положеннями ст. 224, 225 ГК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування передбаченої ч. 1 ст. 623 ЦК України, ч. 1 ст. 224 ГК України такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення.

Згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Усі податкові накладні, у тому числі накладні, особливості заповнення яких викладені в пунктах 9-15 та 19 цього Порядку, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, та за формою, чинною на день такої реєстрації (п. 3 наказу Міністерства фінансів України від 31.12.2015 р. № 1307).

До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг (п. 198.1. ст. 198 ПК України).

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг(п. 198.2. ст. 198 ПК України).

Відповідно до п. 3.1. Договору Відповідач зобов'язався надати податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням вимоги щодо реєстрації в порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Виконавець зобов'язується відшкодовувати збитки в частині сплаченого ПДВ у зв'язку з порушенням порядку складання (реєстрації) податкової накладної, у випадку, якщо це призвело до позбавлення замовника права на податковий кредит. Факт заподіяння таких збитків підтверджується відповідним актом ненормативного характеру, прийнятого податковим органом стосовно замовника (п. 9.10 Договору).

Отже вказаним пунктом Договору передбачено умови за яких виникає обов'язок відповідача відшкодувати позивачу збитки.

Проте, позивачем не надано доказів порушення відповідачем вимог податкового законодавства, зокрема, Акту перевірки чи рішення відповідного контролюючого органу, складених за результатами перевірки, або прийнятого податковим органом стосовно позивача, як замовника, або акту ненормативного характеру щодо позбавлення його права на податковий кредит, як це передбачено п. 9.10 Договору.

Водночас, господарський суд не може підміняти державний орган і встановлювати факти, які віднесені до компетенції відповідних контролюючих органів (Державної фіскальної служби України, податкових інспекцій), зокрема фактів порушення товариством вимог податкового законодавства. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15, від 15.04.2014 у справі №21-29а14.

Крім того, згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України у разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкових накладних/розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена згідно з пунктом 201.16 цієї статті) податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Тобто, законом передбачено певний механізм захисту прав покупця/замовника на включення сум ПДВ до податкового кредиту, реалізація якого виключала би необхідність визначення останнім спірної суми як збитків.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що порушення відповідачем порядку заповнення накладної не позбавляло позивача права на включення спірної суми до податкового кредиту, а зумовлювало виникнення права додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на дії відповідача, доказів реалізації якого матеріали справи не містять.

Таким чином, враховуючи межі перегляду справи у суді апеляційної інстанції, з урахуванням того, що позивачем не обґрунтовано наявності підстав з урахуванням положень законодавства та п.п. 3.1, 9.10 Договору для відшкодування спірної суми в якості збитків, а також з огляду на відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги у даній справі є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

При цьому, колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010).

Рішення Господарського суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року у справі № 910/13739/17 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" рішення Господарського суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року у справі № 910/13739/17 задоволенню не підлягає.

Судові витрати, згідно до ст. 129 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282, 284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" рішення Господарського суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року у справі № 910/13739/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року у справі № 910/13739/17 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд справи судом апеляційної інстанції покласти на Публічне акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат".

4. Справу №910/13739/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук