РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2017Справа №910/20239/17

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/20239/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельрембуд"

до публічного акціонерного товариства "Кредитпромбанк"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) публічне акціонерне товариство "Дельта Банк";

2) державна організація "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб"

про розірвання договору

Представники сторін:

від позивача: Запорожець І.А., довіреність б/н від 02.10.2017р.;

від відповідача: не з'явились;

від третьої особи-1: Ковалик В.В., довіреність б/н від 20.11.2017р.;

від третьої особи-2: Цуканова С.Г., довіреність № 27-6895/17 від 30.09.2017р.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ковельрембуд" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Кредитпромбанк" про розірвання іпотечних договорів №08/01/і01/07-КЛТ від 04.01.2007р. та №08/01/і02/07-КЛТ від 04.01.2007р.

В обґрунтування заявлених вимог позивач стверджує, що іпотечний договір №08/01/і01/07-КЛТ від 04.01.2007р. та іпотечний договір №08/01/і02/07-КЛТ від 04.01.2007р., відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, підлягають розірванню в судовому порядку у зв'язку із тим, що договір купівлі-продажу прав вимоги укладений 27.09.2013р. між ПАТ "Кредитпромбанк" та ПАТ "Дельта Банк" не передбачає переходу прав вимоги за іпотечними договорами № 08/01/і01/07-КЛТ та №08/01/і02/07-КЛТ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2017р. порушено провадження у справі та розгляд справи призначений на 14.12.2017р. у режимі відеоконференції. Залучено до участі у розгляді справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) публічне акціонерне товариство "Дельта Банк"; 2) державну організацію "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб".

30.11.2017р. через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшло повідомлення про відсутність аналогічного спору та клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

07.12.2017р. через загальний відділ діловодства суду від третьої особи-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому третя особа-1 проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що перехід прав вимоги за іпотечними договорами від первісного кредитора до нового кредитора відбувся на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги укладеного 27.09.2013р. між ПАТ "Кредитпромбанк" та ПАТ "Дельта Банк". Також, третя особа-1 зазначає, що позивачем не доведено наявність обставин, на підставі яких може бути розірвано спірні договори.

Присутній в судовому засіданні 14.12.2017р., яке проводилось в режимі відеоконференції, представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представники третіх осіб заперечили проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі від 17.11.2017р. не виконав, письмовий відзив на позов не подав.

Відповідач належним чином повідомлені про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, ухвалу про порушення провадження у справі від 17.11.2017р. було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, та отримана останнім.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представника відповідача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та третіх осіб, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.01.2007р. між відкритим акціонерним товариством "Кредитпромбанк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Ковельрембуд" (позичальник) укладено кредитний договір № 08/01/07-КЛТ (надалі - кредитний договір), у відповідності до умов якого банк надає позичальнику кредити (транші) в межах загальної суми 2 000 000,00 доларів США забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та платності наданих грошових коштів.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, 04.07.2007р. між відкритим акціонерним товариством "Кредитпромбанк" (іпотекодержатель) та товариством з обмеженою відповідальністю "Ковельрембуд" (іпотекодавець) укладено іпотечний договір № 08/01/і01/07-КЛТ, посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Козоріз Н.С. і зареєстрований в реєстрі за № 16.

Також з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, 04.07.2007р. між відкритим акціонерним товариством "Кредитпромбанк" (іпотекодержатель) та товариством з обмеженою відповідальністю "Ковельрембуд" (іпотекодавець) укладено іпотечний договір № 08/01/і02/07-КЛТ, посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Козоріз Н.С. і зареєстрований в реєстрі за №14.

27.09.2013р. між публічним акціонерним товариством "Кредитпромбанк" (продавець) та публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (покупець) укладено договір купівлі-продажу прав вимоги.

Відповідно до п. 2.1. договору купівлі-продажу прав вимоги, продавець погодився продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець погодився купити права вимоги, прийняти їх та сплатити загальну купівельну ціну.

Відповідно до п.1.1. договору купівлі-продажу прав вимоги, "Права вимоги" означає всі права вимоги (як існуючі, так і майбутні, як наявні, так і умовні) продавця у якості кредитора до позичальників за кредитними договорами, а також всі права вимоги продавця до осіб, що надали забезпечення, за договорами забезпечення, включаючи будь-які та всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні продавцю, щодо виконання позичальниками та/або особами, які надали забезпечення, будь-яких своїх обов'язків за кредитними договорами та договорами забезпечення.

Згідно з додатком № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013р. (перелік договорів та купівельна ціна за права вимоги) та додатку до Акту приймання-передачі прав вимоги до договору купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013р. ПАТ "Дельта Банк" передано право вимоги щодо кредитних договорів, укладених між ПАТ "Кредитпромбанк" та ТОВ "Ковельрембуд", в тому числі, щодо кредитного договору №08/01/07КЛТ від 04.01.2007р., а також іпотечних договорів №08/01/і01/07-КЛТ від 04.01.2007р. та №08/01/і02/07-КЛТ від 04.01.2007р.

У відповідності до меморіального ордеру №66818687 від 27.09.2013 ПАТ "Дельта Банк" здійснено сплату на користь ПАТ "Кредитпромбанк" суму загальної купівельної ціни за договором купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилається на те, що договір купівлі-продажу прав вимоги укладений 27.09.2013 між ПАТ "Кредитпромбанк" та ПАТ "Дельта Банк" не передбачає переходу прав вимоги за іпотечними договорами № 08/01/і01 /07-КЛТ та № 08/01/і02/07-КЛТ, у зв'язку зі чим, іпотечні договори №08/01/і01/07-КЛТ від 04.01.2007 та № 08/01/і02/07-КЛТ від 04.01.2007 підлягають розірванню.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов'язань - способи або види забезпечення виконання зобов'язань.

Нормами статті 546 Цивільного кодексу України, визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором №08/01/07-КЛТ від 04.01.2007р. між відкритим акціонерним товариством "Кредитпромбанк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Ковельрембуд" було укладено наступні договори:

- іпотечний договір № 08/01/і01/07-КЛТ від 04.07.2007р., посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Козоріз Н.С. і зареєстрований в реєстрі за № 16;

- іпотечний договір № 08/01/і02/07-КЛТ від 04.07.2007р., посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Козоріз Н.С. і зареєстрований в реєстрі за №14.

Іпотека в силу ст. 575 ЦК України є окремим видом застави нерухомого майна.

Відповідно до ст. 576 ЦК України, предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" № 898-IV від 05.06.2003 визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Позивач стверджує, що іпотечний договір №08/01/і01/07-КЛТ від 04.01.2007р. та іпотечний договір №08/01/і02/07-КЛТ від 04.01.2007р. підлягають розірванню в судовому порядку у зв'язку із тим, що договір купівлі-продажу прав вимоги укладений 27.09.2013р. між ПАТ "Кредитпромбанк" та ПАТ "Дельта Банк" передбачає перехід прав вимоги до нового кредитора лише за основним зобов'язанням по кредитному договору №08/01/07КЛТ від 04.01.2007р., а перехід прав вимоги за іпотечними договорами № 08/01/і01/07-КЛТ та №08/01/і02/07-КЛТ до нового кредитора не відбувся.

Вказані обставини позивач вважає встановленими також постановою Рівненського апеляційного господарського суду по справі №5004/407/12 від 06.04.2017р.

Як підтверджено матеріалами справи, між публічним акціонерним товариством "Кредитпромбанк" та публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013р., у відповідності до умов якого публічному акціонерному товариству "Дельта Банк" передано право вимоги до ТОВ "Ковельрембуд" по кредитному договору №08/01/07КЛТ від 04.01.2007 року з додатковими угодами до нього.

Відповідно до п.1.1. договору купівлі-продажу прав вимоги, «Права вимоги» означає всі права вимоги (як існуючі, так і майбутні, як наявні, так і умовні) продавця у якості кредитора до позичальників за кредитними договорами, а також всі права вимоги продавця до осіб, що надали забезпечення, за договорами забезпечення, включаючи будь-які та всі права вимоги та засоби захисту прав, які доступні продавцю, щодо виконання позичальниками та/або особами, які надали забезпечення, будь-яких своїх обов'язків за кредитними договорами та договорами забезпечення.

Згідно з додатком № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013р. (перелік договорів та купівельна ціна за права вимоги) ПАТ "Дельта Банк" передано право вимоги щодо кредитних договорів, укладених між ПАТ "Кредитпромбанк" та ТОВ "Ковельрембуд", в тому числі, щодо кредитного договору №08/01/07КЛТ від 04.01.2007р.

З акту приймання-передачі прав вимоги до договору купівлі-продажу прав вимоги від 27.09.2013р. вбачається, що ПАТ "Дельта Банк" передано право вимоги також щодо укладених між ПАТ "Кредитпромбанк" та ТОВ "Ковельрембуд" також іпотечних договорів №08/01/і01/07-КЛТ від 04.01.2007р. та №08/01/і02/07-КЛТ від 04.01.2007р.

Відповідно до положень ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно зі ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приписами ч. 1 ст. 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Однак, постановою Рівненського апеляційного господарського суду по справі №5004/407/12 від 06.04.2017р. встановлено що перехід до ПАТ Дельта Банк права за іпотечними договорами №08/01/і01/07-КЛТ від 04.01.2007р. та №08/01/і02/07-КЛТ від 04.01.2007р. не відбувся, та відповідно, у ТОВ "Ковельрембуд" не виникло жодних зобов'язань перед ним.

Згідно з частиною 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій).

Аналогічна правова позиція викладена в пункті 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Отже, прийняті у справі №5004/407/12 судові рішення мають преюдиціальне значення для вирішення даного спору, а встановлені ними факти не потребують повторного доведення.

Разом з тим, відповідно до частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Таким чином, законодавчо визначено, що лише істотне, а не будь-яке, порушення умов договору є достатньою підставою для розірвання договору.

Положеннями частин 1, 2 ст. 652 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Одночасна наявність даних умов є обов'язковим чинником, який надає право суду змінити умови договору на вимогу зацікавленої сторони.

Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених у ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин (такої правової позиції дотримується Верховний суд України у своїх постановах від 23.05.2011 у справі №53/325-09, від 21.02.2011 у справі №9/219-09).

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із статтею 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Так, положення іпотечних договорів №08/01/і01/07-КЛТ від 04.01.2007р. та №08/01/і02/07-КЛТ від 04.01.2007р. не встановлюють заборони публічному акціонерному товариству "Кредитпромбанк" відступити права вимоги за ними на користь третіх осіб.

Таким чином, факт того, що перехід до ПАТ «Дельта Банк» прав за іпотечними договорами №08/01/і01/07-КЛТ від 04.01.2007р. та №08/01/і02/07-КЛТ від 04.01.2007р. не відбувся не є порушенням їх умов чи істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при їх укладенні.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не доведено наявності істотного порушення публічним акціонерним товариством "Кредитпромбанк" іпотечних договорів №08/01/і01/07-КЛТ від 04.01.2007р. та №08/01/і02/07-КЛТ від 04.01.2007р., а судом не встановлено будь-яких істотних порушень останнім умов таких правочинів.

Отже, позивачем за не доведено існування підстав, з якими положення чинного законодавства України передбачають можливість розірвання іпотечних договорів.

За таких обставин, позовні вимоги про розірвання іпотечних договорів №08/01/і01/07-КЛТ від 04.01.2007р. та №08/01/і02/07-КЛТ від 04.01.2007р., укладених між товариством з обмеженою відповідальністю "Ковельрембуд" та публічним акціонерним товариством "Кредитпромбанк", є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 22.12.2017р.

СуддяА.І. Привалов