ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2017 р. Справа № 922/3667/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В. І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

апелянта не зявився;

позивача ОСОБА_1, за довіреністю від 27.02.2017 року №13-329/17д; ОСОБА_2, за довіреністю від 14.12.2016 року №13-798/16д;

1-го відповідача керівник ОСОБА_3, ОСОБА_4, за довіреністю від 12.10.2017 року;

2-го відповідача не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу особи, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю Заповіт Кобзаря, с. Кочетівка, Харківська область (вх.№3752Х/1-18)

на ухвалу господарського суду Харківської області від 31.10.2017р. (суддя Лаврова Л.С.)

у справі № 922/3667/17

за позовом Публічного АТ Мегабанк, м. Харків

до 1-го відповідача ТОВ Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_6 господар, с. Картамиш

до 2-го відповідача ОСОБА_7 управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів у Харківській області, м. Харків

про зобовязання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 31.10.2017р. у справі №922/3667/17 задоволено заяву ПАТ МЕГАБАНК про забезпечення позову (вх. №35657 від 31.10.2017 р.); накладено арешт на рухоме майно, що належить ТОВ Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_6, а саме: трактор колісний XT3-17221-21, реєстраційний номер 12784АХ, рік випуску 2013, заводський №/двигун №/шасі - 4696/С0501321/91, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ЕА №033495 видане Держсільгоспінспекцією в Харківській обл. 08.07.2013р.; трактор колісний NEWHOLLANDTD5.110, реєстраційний номер 14927АХ, рік випуску 2013, заводський №/двигун №/шасі - HFD117064/282766, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ІС №012036 видане ДІСГ в Харківській області 11.12.2014р.; трактор колісний NEWHOLLANDTD5.110, реєстраційний номер 14926АХ, рік випуску 2013, заводський №/двигун №/шасі - HFD117172/282956, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ІС №012035 видане ДІСГ в Харківській області 11.12.2014р.; сівалка точного висіву MASCHІO, GASPARDOSP 540 8 ROWS, рік випуску 2012, заводський №/двигун №/шасі - 129612425, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ЕА №060068 видане Держсільгоспіпспекцією в Харківській обл. 28.10.2013р.; сівалка точного висіву MASCHIOGASPARDOSP 540 8 ROWS, рік випуску 2012, заводський №/двигун №/шасі - 129612420, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ЕА №060069 видане Держсільгоспінспекцією в Харківській обл. 28.10.2013р.; сівалка, СЗ-5,4-06, рік випуску 2013, заводський №/двигун №/шасі - 192-13, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ЕА №065208 видане Держсільгосп- інспекцією в Харківській обл, 25.11.2013р.; сівалка, СЗ-5,4-06, рік випуску 2013, заводський №/двигун №/шасі - 195-13, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ЕА №065209 видане Держсільгосп інспекцією в Харківській обл, 25.11.2013р.; борона дискова LEMKENHELIODOR 8/600К, рік випуску 2013, заводський №/двигун №/шасі - 392237, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ЕА №065206 видане Держсільгоспінспекцією в Харківській обл. 25.11.2013р.; обприскувач причіпний ВЕКТОР ОП-3000.21, реєстраційний номер 11528АХ, рік випуску 2013, заводський №/двигун №/шасі - 0044, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ЕА №060070 видане Держсільгоспінспекцією в Харківській обл. 28.10.2013р.; навантажувач телескопічний, NEWHOLLAND, LM430, реєстраційний номер 11197АХ, рік випуску 2001, заводський №/двигун №/шасі -041719049/770499/041719049, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ЕА №019069, видане Держсільгосп-інспекцією в Харківській обл. 22.03.2013р.; сівалка механічна для висіву кукурудзи та соняшника PD-8070, рік випуску2016, заводський №/двигун №/шасі - GP-A1369M, договір купівлі-продажу №26/02/2016-Х-БУ від 26.02.2016р., акт прийому-передачі №614 від 19.05.2017р., видаткова накладна №614 від 19.05.2017р., довідка №0606-1 від 06.06.2017р; плуг MIRCOENT_S.Р.L7+1 D105 MP4N, рік випуску 2016, заводський №/двигун №/шасі - GMA510202, договір купівлі-продажу №0311/2016-ХСхт від 03.11.2016 р., акт прийому-передачі №1608 від 08.12.2016р., видаткова накладна №1608 від 08.12.2016 р., довідка №2605-1 від 26.05.2017р., визначити зберігачем майна ПАТ МЕГАБАНК, для чого вилучити та передати на зберігання вищезазначені предмети застави, заставодержателю ПАТ МЕГАБАНК; стягувачем за даною ухвалою є: ПАТ МЕГАБАНК; боржником за даною ухвалою є: ТОВ Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_6.

Особа, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції і яка вважає, що місцевим господарським судом вирішено питання про її права та обов'язки ТОВ Заповіт Кобзаря, с. Кочетівка, Харківська область з ухвалою місцевого господарського суду не погодилось та звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського Харківської області від 31.10.2017р. у справі №922/3667/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що 30.10.2017 року між ТОВ «СП Добрий господар» та ТОВ «Заповіт Кобзаря» укладено договір про сумісну обробку землі.

ТОВ «Заповіт Кобзаря» вже приступило до виконання своїх обовязків за вказаним договором, поставило дизельне паливо та здійснило фактичний огляд техніки, що підтверджується відповідними накладними та дефектними актами.

На думку апелянта, накладення арешту на техніку та обладнання, що належить ТОВ «СП Добрий господар» унеможливлює не тільки виконання договору про сумісну обробку землі від 30.10.2017 року, а й унеможливлює обробку самої земельної ділянки, належним користувачем якої є апелянт.

Також, зазначає про те, що оскаржуваною ухвалою місцевий господарський суд фактично позбавив власника належного йому майна, передав вказане майно іншій особі та не зазначив який причинно наслідковий зв'язок між наведеними обставинами та необхідністю вжиття заходів до забезпечення позову або яким чином наведені обставини підтверджують чи свідчать про вірогідність зникнення, зменшення за кількістю або погіршення за якістю спірного майна на момент виконання рішення суду у даній справі.

Крім того, вказує на те, що місцевий господарський суд у оскаржуваній ухвалі не зазначив яким чином невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту, вилученні та передачі майна, що належить на праві приватної власності ТОВ «СП Добрий господар» на зберігання позивачу може гарантувати реальне виконання рішення (в разі задоволення позову) про зобовязання ТОВ «СП Добрий господар» підписати акт передачі майна.

На думку апелянта, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували неможливість виконання рішення суду у справі 1-м відповідачем, у разі задоволення позову.

Одночасно апелянт звернувся з клопотанням про поновлення строку на подання апеляційної скарги, в якому просить поновити пропущений строк для подання апеляційної скарги, у звязку з тим, що про існування оскаржуваної ухвали апелянт дізнався вже після її прийняття.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2017р. суддею доповідачем по справі №922/3667/17 визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 11.12.2017р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.) поновлено апелянту строк на подання апеляційної скарги, прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 20.12.2017р.

20.12.2017 року на адресу суду від апелянта надійшла заява про розгляд справи за відсутністю представника, в якій останній зазначає, що підтримує вимоги апеляційної скарги (вх.№13215), яка долучена до матеріалів справи.

20.12.2017 року на адресу суду від 1-го відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії ухвали Київського районного суду міста Харкова у справі №640/18554/17 про накладення арешту на майно (вх.№13216), яке долучено до матеріалів справи.

20.12.2017 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про закриття апеляційного провадження, в якому останній просить закрити апеляційне провадження у справі №922/3667/17 (вх.№13217), яке долучено до матеріалів справи.

В обґрунтування вказаного клопотання, позивач, з посиланням на приписи п. 3 ч. 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України вказує на те, що апелянтом не надано доказів порушення його прав оскаржуваною ухвалою та вирішення місцевим господарським судом питання про його права та обовязки, що надавало б йому право на апеляційне оскарження ухвали про забезпечення позову.

Колегія суддів, розглянувши клопотання позивача про закриття апеляційного провадження, враховує наступне.

Так, 30.10.2017 року між ТОВ «СП Добрий господар» та ТОВ «Заповіт Кобзаря» було укладено договір про сумісну обробку землі.

Пунктом 2.2 договору сторони передбачили, що ТОВ «Заповіт Кобзаря» для спільного обробітку земельних ділянок зобовязується за власний рахунок: надати для цілей, передбачених цим договором земельні ділянки загальною площею 1 000 га, надати для цілей, передбачених цим договором посівний матеріал в кількості, необхідної для цілей даного договору, надати для цілей, передбачених цим договором добрива та пестициди (гербіциди) в кількості, необхідної для цілей цього договору, надати паливно - мастильні матеріали, здійснити огляд, обслуговування та ремонт техніки ,що використовується стороною 2 для спільної обробки землі. Сторона 1 зобовязана вжити усіх заходів щодо збереження майна (технічного обладнання, транспортних засобів тощо) Стороною 2 з моменту початку спільного обробітку землі Стороною 1 на її території.

Як вказує апелянт, він вже приступив до виконання своїх обовязків за договором, поставив дизельне паливо та здійснив фактичний огляд техніки, що підтверджується відповідними накладними та дефектними актами.

У відповідності до п. 2.4 договору про сумісну обробку землі, стан техніки та обладнання, що належить 1-му відповідачу відповідає цілям цього договору. Ризик випадкового пошкодження та/або знищення техніки, що використовується для спільної обробки землі за цим договором несе Сторона 1, з моменту виходу техніки та початку спільних робіт.

Сторони узгодили, що підготовчі роботи для виконання цього договору сторони зобовязуються розпочати з моменту укладення договору, оскільки сторони одразу приступили до підготовки техніки і землі до боронування.

Так, апелянт зазначає про те, що він, розраховуючи на виконання зобовязань з боку 1-го відповідача, передбачених п. 2.3 договору розпочав фінансування та виконання підготовчих робіт з обслуговування техніки та обладнання, необхідних для спільної обробки земельних ділянок, загальною площею 1000 га.

Згідно п. 3 ч. 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо, зокрема, після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося.

Отже, накладення арешту на техніку та обладнання, що належить 1-му відповідачу фактично унеможливило не тільки виконання договору про сумісну обробку землі від 30.10.2017 року, а й унеможливило обробку земельних ділянок загальною площею 1000 га, належним користувачем яких є ТОВ «Заповіт Кобзаря» та свідчить про те, що оскаржуваною ухвалою господарського суду першої інстанції були порушені права, інтереси та обовязки ТОВ «Заповіт Кобзаря», а отже, відсутні правові підстави для закриття апеляційного провадження.

Також, у судовому засіданні 20.12.2017 року представники позивача заявили клопотання про перенесення розгляду апеляційної скарги або оголошення перерви в засіданні, у звязку з необхідністю ознайомлення з матеріалами справи та необхідністю надання відзиву в обґрунтування своєї правової позиції.

20.12.2017 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (вх.№13228), у звязку з чим в судовому засіданні оголошувалась перерва та така можливість була надана судом (т.3, а.с.21)

Крім того, у вказаному клопотанні позивач вказує на те, що апелянт, в порушення приписів статей 258 та 259 Господарського процесуального кодексу України не надіслав позивачу зазначених у додатках до апеляційної скарги документів, що, на його думку, є підставою для відкладення розгляду справи, у звязку з необхідністю ознайомлення з матеріалами справи та надання відзиву на апеляційну скаргу, посилаючись на те, що ОСОБА_2 щодо вкладень у конверт від 04.12.2017 року вказує про відсутність додатків до апеляційної скарги, які були надіслані апелянтом на його адресу (т.3, а.с.18).

Щодо доводів позивача про те, що апелянтом в порушення статей 258 та 259 Господарського процесуального кодексу України не надіслано на його адресу додатків до апеляційної скарги, вони не приймаються до уваги колегії суддів, оскільки з описів вкладення до цінного листа від 01.12.2017 року вбачається, що апелянтом надіслано на адресу ПАТ «Мегабанк» (м. Харків, вул. Алчевських, 30) апеляційну скаргу та додані до неї документи (т.2, а.с.149)

Крім того, приписами частини 1 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право: ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Однак, з заявою про ознайомлення з матеріалами справи позивач звернувся лише 20.12.2017 року.

Після перерви оголошеної в судовому засіданні, представником позивача було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін (вх.№13239), який долучений до матеріалів справи.

Також, після початку судового засідання 20.12.2017 року представником позивача ОСОБА_1 подано клопотання про відвід судді, в якому просить відвести суддю Слободіна М.М. від розгляду справи №922/3667/17, яка мотивована тим, що на особистій сторінці судді Слободіна М.М. в мережі Інтернет (Фейсбук) в розділі «Друзі», зазначена ОСОБА_3, яка з 20.09.2017 року є директором 1-го відповідача та співзасновником ТОВ «СП Добрий господар», що на думку позивача викликає сумнів в неупередженості судді Слободіна М.М. при розгляді даної справи.

У відповідності до частини 3 статті 38 Господарського процесуального кодексу України, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Разом з тим, після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу (абзац 2 частини 3 статті 38 Господарського процесуального кодексу України).

З повідомлення про вручення поштового відправлення №046 (т.2, а.с.240) вбачається, що позивач отримав копію ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження від 11.12.2017 року 14.12.2017 року.

Отже, з вказаного часу позивач не був позбавлений можливості звернутись з заявою про відвід судді.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов'язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Колегія суддів, зазначає, що позивач отримав копію ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження ще 14.12.2017 року та був обізнаний з його правами та обовязками як учасника процесу та міг скористатися своїм правом на подання заяви про відвід судді відповідно до змісту частини 3 статті 38 Господарського процесуального кодексу України не пізніше початку першого судового засідання, а фактично таку заяву подав вже після його початку.

Також, беручи до уваги те, що позивачем не надано суду доказів в підтвердження винятковості випадку, коли законом дозволено подання такої заяви після спливу вказаного строку, колегія суддів вважає, що позивач зловживає своїми процесуальними правами, що виключає підстави для прийняття заяви до розгляду та не приймає вказану заяву.

Також, у заяві про відвід позивач вказує на те, що апелянтом не було доведено поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого господарського суду від 31.10.2017 року.

Вказані твердження позивача, також, не приймаються до уваги колегією суддів, з огляду на наступне.

Апелянт в обґрунтування заяви про поновлення строків на апеляційне оскарження ухвали місцевого господарського суду зазначав про те, що оскаржувану ухвалу було прийнято за його відсутності та про її існування останній дізнався вже після її прийняття, що позбавило останнього можливості надати суду будь-які докази та надати пояснення в обґрунтування своєї правової позиції.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав наданих Конституцією або законом (стаття 8 ).

У судовому засіданні 20.12.2017 року представники позивача заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представники 1-го відповідача в судовому засіданні 20.12.2017 року просили скасувати оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Представник апелянта в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Крім того, апелянт звернувся до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи за його відсутності (вх.№13215 від 20.12.2017 року).

Представник 2-го відповідача в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №038, проте не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2017 року до господарського суду Харківської області звернулося Публічне акціонерне товариство Мегабанк з позовом до відповідачів ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_6 та ОСОБА_7 управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів у Харківській області, в якому просило:

Зобовязати ТОВ Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_6 підписати з ПАТ МЕГАБАНК ОСОБА_2 передачі у власність ПАТ МЕГАБАНК рухомого майна, що є предметом застави за договором застави рухомого майна № 17/2014-АМК-UAH-З від 27.11.2014 р.; зобовязати Головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів у Харківській області здійснити перереєстрацію за ПАТ МЕГАБАНК рухомого майна, що є предметом застави за договором застави рухомого майна № 17/2014-АМК-UAH-З від 27.11.2014 р.: трактор колісний XT3-17221-21, реєстраційний номер 12784АХ, рік випуску 2013, заводський №/двигун №/шасі - 4696/С0501321/91, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ЕА №033495 видане Держсільгосп-інспекцією в Харківській обл. 08.07.2013р.; трактор колісний NEWHOLLANDTD5.110, реєстраційний номер 14927АХ, рік випуску 2013, заводський №/двигун №/шасі - HFD117064/282766, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ІС №012036 видане ДІСГ в Харківській області 11.12.2014р.; трактор колісний NEWHOLLANDTD5.110, реєстраційний номер 14926АХ, рік випуску 2013, заводський №/двигун №/шасі - HFD117172/282956, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ІС №012035 видане ДІСГ в Харківській області 11.12.2014р.; сівалка точного висіву MASCHІO, GASPARDOSP 540 8 ROWS, рік випуску 2012, заводський №/двигун №/шасі - 129612425, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ЕА №060068 видане Держсільгосп-іпспекцією в Харківській обл. 28.10.2013р.; сівалка точного висіву MASCHIOGASPARDOSP 540 8 ROWS, рік випуску 2012, заводський №/двигун №/шасі - 129612420, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ЕА №060069 видане Держсільгосп-інспекцією в Харківській обл. 28.10.2013р.; сівалка, СЗ-5,4-06, рік випуску 2013, заводський №/двигун №/шасі - 192-13, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ЕА №065208 видане Держсільгосп- інспекцією в Харківській обл, 25.11.2013р.; сівалка, СЗ-5,4-06, рік випуску 2013, заводський №/двигун №/шасі - 195-13, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ЕА №065209 видане Держсільгосп- інспекцією в Харківській обл, 25.11.2013р.; борона дискова LEMKENHELIODOR 8/600К, рік випуску 2013, заводський №/двигун №/шасі - 392237, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ЕА №065206 видане Держсільгосп-інспекцією в Харківській обл. 25.11.2013р.; обприскувач причіпний ВЕКТОР ОП-3000.21, реєстраційний номер 11528АХ, рік випуску 2013, заводський №/двигун №/шасі - 0044, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ЕА №060070 видане Держсільгосп-інспекцією в Харківській обл. 28.10.2013р.; навантажувач телескопічний, NEWHOLLAND, LM430, реєстраційний номер 11197АХ, рік випуску 2001, заводський №/двигун №/шасі -041719049/770499/041719049, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ЕА №019069, видане Держсільгосп-інспекцією в Харківській обл. 22.03.2013р.; сівалка механічна для висіву кукурудзи та соняшника PD-8070, рік випуску2016, заводський №/двигун №/шасі - GP-A1369M, договір купівлі-продажу №26/02/2016-Х-БУ від 26.02.2016р., акт прийому-передачі №614 від 19.05.2017р., видаткова накладна №614 від 19.05.2017р., довідка №0606-1 від 06.06.2017р.; плуг MIRCOENT_S.Р.L7+1 D105 MP4N, рік випуску 2016, заводський №/двигун №/шасі - GMA510202, договір купівлі-продажу №0311/2016-ХСхт від 03.11.2016 р., акт прийому-передачі №1608 від 08.12.2016р., видаткова накладна №1608 від 08.12.2016 р., довідка №2605-1 від 26.05.2017р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 1-й відповідач порушив прийняті на себе зобовязання згідно кредитних договорів та договору застави, у звязку із чим та на виконання умов п.5.7 договору застави №17/2014-АМК-UAH-З від 27.11.2014р., керуючись вимогами Закону України Про заставу, між 1-м відповідачем та позивачем підписані акти передачі у володіння позивачу рухомого майна, що є предметом застави за договором застави за договором застави рухомого майна №17/2014-АМК-UAH-З від 27.11.2014р. від 02.08.2017р.

Відповідно до вказаних актів сторони домовились, що обтяжувач (позивач) має право самостійно визначати місце подальшого зберігання майна, та в будь-який час здійснювати переміщення майна до іншого місця зберігання та 1-й відповідач передав оригінали технічних паспортів на транспортні засоби, що є предметом застави.

Також, позивачем до господарського суду Харківської області було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно, що належить ТОВ Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_6, а саме: трактор колісний XT3-17221-21, реєстраційний номер 12784АХ, рік випуску 2013, заводський №/двигун №/шасі - 4696/С0501321/91, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ЕА №033495 видане Держсільгосп-інспекцією в Харківській обл. 08.07.2013р.; трактор колісний NEWHOLLANDTD5.110, реєстраційний номер 14927АХ, рік випуску 2013, заводський №/двигун №/шасі - HFD117064/282766, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ІС №012036 видане ДІСГ в Харківській області 11.12.2014р.; трактор колісний NEWHOLLANDTD5.110, реєстраційний номер 14926АХ, рік випуску 2013, заводський №/двигун №/шасі - HFD117172/282956, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ІС №012035 видане ДІСГ в Харківській області 11.12.2014р.; сівалка точного висіву MASCHІO, GASPARDOSP 540 8 ROWS, рік випуску 2012, заводський №/двигун №/шасі - 129612425, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ЕА №060068 видане Держсільгосп-іпспекцією в Харківській обл. 28.10.2013р.; сівалка точного висіву MASCHIOGASPARDOSP 540 8 ROWS, рік випуску 2012, заводський №/двигун №/шасі - 129612420, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ЕА №060069 видане Держсільгосп-інспекцією в Харківській обл. 28.10.2013р.; сівалка, СЗ-5,4-06, рік випуску 2013, заводський №/двигун №/шасі - 192-13, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ЕА №065208 видане Держсільгосп- інспекцією в Харківській обл, 25.11.2013р.; сівалка, СЗ-5,4-06, рік випуску 2013, заводський №/двигун №/шасі - 195-13, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ЕА №065209 видане Держсільгосп- інспекцією в Харківській обл, 25.11.2013р.; борона дискова LEMKENHELIODOR 8/600К, рік випуску 2013, заводський №/двигун №/шасі - 392237, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ЕА №065206 видане Держсільгосп-інспекцією в Харківській обл. 25.11.2013р.; обприскувач причіпний ВЕКТОР ОП-3000.21, реєстраційний номер 11528АХ, рік випуску 2013, заводський №/двигун №/шасі - 0044, разом із свідоцтвом про реєстрацію машини серії ЕА №060070 видане Держсільгосп-інспекцією в Харківській обл. 28.10.2013р.; навантажувач телескопічний, NEWHOLLAND, LM430, реєстраційний номер 11197АХ, рік випуску 2001, заводський №/двигун №/шасі -041719049/770499/041719049, разом із свідоцтвомпро реєстрацію машини серії ЕА №019069, видане Держсільгосп-інспекцією в Харківській обл. 22.03.2013р.; сівалка механічна для висіву кукурудзи та соняшника PD-8070, рік випуску2016, заводський №/двигун №/шасі - GP-A1369M, договір купівлі-продажу №26/02/2016-Х-БУ від 26.02.2016р., акт прийому-передачі №614 від 19.05.2017р., видаткова накладна №614 від 19.05.2017р., довідка №0606-1 від 06.06.2017р.;плуг MIRCOENT_S.Р.L7+1 D105 MP4N, рік випуску 2016, заводський №/двигун №/шасі - GMA510202, договір купівлі-продажу №0311/2016-ХСхт від 03.11.2016 р., акт прийому-передачі №1608 від 08.12.2016р., видаткова накладна №1608 від 08.12.2016 р., довідка №2605-1 від 26.05.2017р., визначивши зберігачем майна ПАТ МЕГАБАНК, для чого вилучити та передати на зберігання вищезазначені предмети застави, заставодержателю - ПАТ МЕГАБАНК.

Позивач заявив вимогу щодо арешту зазначеного майно та передачу його на зберігання ПАТ МЕГАБАНК з огляду на домовленість сторін, викладену в п.5.7 договору застави майна та з урахуванням вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень з метою належного виконання вимог Закону України Про заставу та забезпечення виконання рішення суду.

Як вже було зазначено вище, оскаржуваною ухвалою господарського суду Харківської області від 31.10.2017 року задоволено заяву ПАТ Мегабанк про забезпечення позову; накладено арешт на відповідне рухоме майно, що належить ТОВ Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_6, для чого вилучено та передано на зберігання вищезазначені предмети застави, заставодержателю ПАТ «Мегабанк».

Місцевий господарський суд, задовольняючи заяву про забезпечення позову виходив з того, що позивач є заставодержателем, та першочергово зацікавлений у збереженні заставного майна, з метою уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову може бути забезпечено шляхом накладення арешту на предмет застави, визначення зберігачем предмету застави саме позивача.

Окрім того, господарський суд першої інстанції вказав на те, що існує наявний зв'язок між зазначеними заходами забезпечення позову і предметом спору, співмірності заходів із заявленими позивачем вимогами, а вжиття наведених заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді та в разі задоволення позову забезпечить можливість виконання рішення суду, тоді як, невжиття зазначених заходів до забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення господарського суду в разі прийняття його на користь позивача.

Надалі, ухвалою господарського суду Харківської області від 02.11.2017 року у даній справі заяву ТОВ Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_6 про скасування заходів до забезпечення позову задоволено; скасовано заходи до забезпечення позову, вжиті ухвалою господарського суду Харківської області від 31.10.2017 р. по справі №922/3667/17 щодо накладення арешту на рухоме майно, що належить ТОВ Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_6.

В зазначеній ухвалі місцевого господарського суду суд послався на те, що договір застави є предметом розгляду господарської справи за № 922/3661/17, яку розглядає суддя господарського суду Харківської області Добреля Н.С.; за результатами діяльності колишнього директора підприємства ОСОБА_8А за перевищення своїх повноважень порушено ряд кримінальних справ та на вказане майно вже накладений арешт за рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області (виконавче провадження № 54788552) існують і інші обтяження про що свідчить витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна станом на 25.10.2017 року.

Вказані обставини були не відомі господарському суду Харківської області на момент прийняття ухвали про забезпечення позову від 31.10.2017 року, що стало підставою для скасування вжитих ухвалою господарського суду Харківської області від 31.10.2017 року заходів забезпечення позову.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04.12.2017 року у даній справі апеляційну скаргу позивача задоволено; ухвалу господарського суду Харківської області від 02.11.2017 року скасовано; прийнято нове рішення про відмову у задоволенні заяви від 02.11.2017 року ТОВ «Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_6 господар» про скасування ухвали про забезпечення позову від 31.10.2017 року.

Постанова суду апеляційної інстанції від 04.12.2017 року мотивована тим, що місцевий господарський суд жодним чином не мотивував чи відпала потреба у забезпеченні позову, чи змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову і чи впливають, і яким чином впливають, обставини, зазначені заявником на рішення про забезпечення позову.

Вказана постанова суду апеляційної інстанції набрала законної сили в установленому законом порядку.

Колегія суддів враховує наступне.

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову у даній справі, місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі посилався, зокрема, на положення статей 66 та 67 Господарського процесуального кодексу України (в редакції від 06.11.1991 року).

Згідно з Законом України від 03.10.2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу, Цивільного процесуального кодексу, Кодексу адміністративного судочинства України та інші законодавчі акти»), 15.12.2017р. вступив в дію Господарський процесуальний кодекс України у новій редакції.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України справи у судах апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Так, відповідно до приписів статті 66 Господарського процесуального кодексу України (в редакції від 06.11.1991 року), господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно частини 1 статті 67 Господарського процесуального кодексу України (в редакції від 06.11.1991 року), позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу.

Отже, приймаючи ухвалу про накладення арешту на майно або грошові суми, господарський суд повинен був визначитись як з предметом спору у співвідношенні з певними заходами забезпечення позову, які вимагається до застосування, і певними діями, які вимагається заборонити вчиняти, так і з доцільністю та обґрунтованістю вжиття таких заходів.

Також, у відповідності до ч. 6 ст. 67 Господарського процесуального кодексу України (в редакції від 06.11.1991 року) види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК (в редакції від 06.11.1991 року), обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Разом з тим, у постанові зазначеного вище пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" зазначено, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, заява про забезпечення позову повинна була бути обґрунтованою з поданням належних і допустимих доказів, що підтверджують можливість виникнення в подальшому ускладнень при виконанні судового рішення.

Крім того, у зазначеній вище постанові Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" №16 від 26.12.2011 р. роз'яснено, що заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом за заявою сторони, прокурора або з ініціативи господарського суду як гарантія реального виконання рішення суду.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо).

Водночас, адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Вказані положення Господарського процесуального кодексу України (в редакції від 06.11.1991 року), які втратили чинність з 15.12.2017 року (у звязку з прийняттям Закону України від 03.10.2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу, Цивільного процесуального кодексу, Кодексу адміністративного судочинства України та інші законодавчі акти») кореспондуються зі змістом статей 136-146 Глави 10 Господарського процесуального кодексу України у новій редакції.

Статтею 136 ГПК України (у редакції від 15.12.2017 року) передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до статті 137 ГПК України (в редакції від 15.12.2017 року) позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності;арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Так, предметом позову у даній справі є зобовязання 1-го відповідача підписати акт передачі у власність позивача рухомого майна, що є предметом застави та зобовязання ОСОБА_7 управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів у Харківській області здійснити перереєстрацію за ПАТ «Мегабанк» рухомого майна, що є предметом застави.

Позивач, обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову посилався на п.5.7 договору застави рухомого майна від 27.11.2014 року, відповідно до умов якого у разі невиконання або неналежного виконання заставодавцем (1-м відповідачем) умов основного зобовязання (договору кредиту) або умов договору застави, предмет застави на вимогу заставодержателя передається у володіння заставодержателя та стає закладом з усіма юридичними наслідками згідно з чинним законодавством.

Разом з тим, позивач вказував, що спірне майно не знаходиться в його володінні.

Отже, вимога про зобовязання підписати акт передачі у власність майна може бути задоволена у випадку фактичної передачі спірного майна у володіння позивача.

Місцевий господарський суд приймаючи оскаржувану ухвалу не вказав яким чином невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту, вилучення та передачі майна, що належить 1-му відповідачу на зберігання позивачу може гарантувати реальне виконання рішення суду (в разі задоволення позову) про зобовязання підписати акт передачі майна.

Також, господарський суд першої інстанції не вказав яким чином повязані заходи забезпечення позову та предмет спору у даній справі.

Арешт, вилучення та передача майна на зберігання позивачу жодним чином не забезпечить фактичного виконання рішення суду в разі задоволення позову про зобовязання 1-го відповідача підписати акт передачі майна.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивач в позовній заяві не просив суд зобовязати 1-го відповідача передати йому відповідне майно.

Таким чином, приймаючи оскаржувану ухвалу про забезпечення позову господарський суд першої інстанції не зазначив яка саме ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Отже, накладаючи арешт на майно 1-го відповідача, господарський суд першої інстанції не встановив беззаперечних обставин, які є підставою для вжиття заходів забезпечення позову, не зазначив причинно наслідкового звязку між наведеними обставинами та необхідністю вжиття заходів забезпечення позову та не вказав яким чином наведені обставини підтверджують чи свідчать про вірогідність зникнення, зменшення за кількістю або погіршення за якістю спірного майна на момент виконання рішення суду у даній справі.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 10.12.2015 року у справі №5013/1133/12.

Однак, господарський суд першої інстанції приймаючи оскаржувану ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову не надав належної оцінки наявності або відсутності доказів того, що вжиті ухвалою заходи забезпечення позову не будуть перешкоджати господарській діяльності.

Прийняття ухвали про вжиття заходів забезпечення позову від 31.10.2017 року, без врахування ступеню впливу заходів забезпечення позову на господарську діяльність 1-го відповідача призвело до порушення майнових прав 1-го відповідача.

Відповідно до довідки ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області від 09.11.2017 року №3-1/10477, все майно, на яке господарським судом Харківської області вжиті заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту, вилучення та передачі на зберігання ПАТ «Мегабанк» є єдиним активом, який є у власності та володінні ТОВ «СП Добрий господар».

Отже, вжиті ухвалою господарського суду Харківської області від 31.10.2017 року заходи забезпечення позову повністю унеможливили ведення господарської діяльності 1-м відповідачем та апелянтом ТОВ «Заповіт Кобзаря».

Задовольняючи заяву позивача, місцевий господарський суд не звернув уваги на відсутність доказів на підтвердження необхідності вжиття таких заходів.

За таких обставин, позивачем при зверненні до господарського суду першої інстанції з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно не було доведено належними та допустимими доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

За відсутності встановлення вказаних обставин, вжиті господарським судом першої інстанції заходи забезпечення позову не можна визнати обґрунтованими і адекватними, здійсненими з дотриманням збалансованості інтересів сторін.

Окрім того, колегія суддів суду не може погодитись із висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для передання позивачу рухомого майна, що належить 1-му відповідачу, на відповідальне зберігання, оскільки у п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" роз'яснено, що наведений у статті 66 ГПК України (в редакції від 06.11.1991 року) перелік осіб, які вправі порушувати питання про забезпечення позову, так само як і передбачений статтею 67 ГПК України (в редакції від 06.11.1991 року) перелік цих заходів (частини перша і п'ята останньої із зазначених статей), є вичерпними, при цьому, ст. 67 ГПК України (в редакції від 06.11.1991 року) не передбачено такий захід забезпечення позову як передання майна на зберігання.

Отже, висновок місцевого господарського суду про задоволення заяви про забезпечення позову не відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008р.)

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали, у звязку з чим апеляційну скаргу особи, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю Заповіт Кобзаря слід задовольнити.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції, оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню, а в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Мегабанк про забезпечення позову щодо накладення арешту на рухоме майно, що належить ТОВ Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_6 господар слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 269, 270, п.2 ч. 1 ст. 275, п. 4 ч.1 ст. 277, 255, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити Публічному акціонерному товариству Мегабанк у задоволенні клопотання про закриття апеляційного провадження.

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю Заповіт Кобзаря, с. Кочетівка, Харківська область задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 31.10.2017р. у справі №922/3667/17 скасувати.

Відмовити в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Мегабанк про забезпечення позову (вх. №35657 від 31.10.2017 р.) щодо накладення арешту на рухоме майно, що належить ТОВ Сільськогосподарське підприємство ОСОБА_6 господар (64144, Харківська область, Первомайський район, с.Картамиш, вул. Октябрьська, буд.39, , п/р №, в ПАТ Мегабанк МФО 351629).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22.12.2017 року.

Головуючий суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Слободін М.М.