КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2017 р. Справа№ 911/3143/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання Михайленко С.О.,

представники сторін:

від апелянта - Крячковська І.М. довіреність №б/н від 18.05.2017 року,

від позивача - Левченко В.В. довіреність №б/н від 01.09.2017 року,

від позивача - Сперов Д.К. довіреність №б/н від 01.09.2017 року,

від відповідача - Проценко О.М. довіреність №44/584 від 18.04.2017 року,

вільний слухач - ОСОБА_6 паспорт серії НОМЕР_1 від 23.04.2004 року

розглядає апеляційну скаргу

публічного акціонерного товариства "Сбербанк"

на ухвалу Господарського суду Київської області від 25.10.2017 року

по справі № 911/3143/17 (суддя - Кошик А.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв", м. Миколаїв

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-ГТВ", Київська обл, м. Біла Церква

про стягнення 4175000,00 грн. -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" звернулась до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-ГТВ" про стягнення 4175000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору купівлі-продажу №17/12/14 від 17.12.2014 року, а саме відповідач не здійснив поставку (передачу) товару позивачеві протягом 60 робочих днів з моменту отримання передоплати. У зв`язку з чим, позивач на підставі ч. 2, ст. 693 ЦК України звернувся до суду про стягнення передоплати за вказаним договором.

Одночасно з позовом, Товариством з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" подано заяву від 19.10.2017 року про вжиття заходів забезпечення позову, в якій заявник просить з метою забезпечення позову накласти арешт на рухоме та нерухоме майно відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-ГТВ" в межах розміру позовних вимог на суму 4175000 грн. та заборонити реєструючим органам вчиняти реєстраційні дії щодо переходу речових прав на рухоме та нерухоме майно відповідача.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач посилається на тривале ухилення відповідача від добровільного виконання зобов`язань з повернення позивачу грошових коштів. Крім цього позивач наголошує про наявність значних фінансових зобов`язань відповідача перед іншими юридичними особами в тому числі і Антимонопольний комітет України, а тому позивач вважає, що накладення арешту на грошові кошти відповідача не буде дієвим заходом забезпечення позову.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.10.2017 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" про вжиття заходів до забезпечення позову у справі № 911/3143/17 задоволено.

З метою забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-ГТВ" вжито заходи до забезпечення позову та накладено арешт на рухоме та нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-ГТВ" у межах розміру позовних вимог - 4 175 000,00 (чотири мільйони сто сімдесят п'ять тисяч) гривень 00 копійок, в тому числі, але не обмежуючись: на нежитлову будівлю площею 191 621,6 кв.м; нежитлову будівлю літ "А-6" площею 3 851,4 кв.м; нежитлову будівлю літ. " 2М" площею 934,7 кв.м; нежитлову будівлю літ. "О" площею 5 747,1 кв.м; нежитлові будівлі літ. "А" площею 1 565,0 кв.м, "Б" площею 360,5 кв.м, "В" площею 125,3 кв.м, "Г" площею 65,0 кв.м, "Д" площею 138,9 кв.м; нежитлове приміщення площею 8 556,0 кв.м в нежитловій будівлі літ. "Р"; нежитлову будівлю літ. " 2Р" площею 17,0 кв.м; нежитлову будівлю літ. "Н" площею 140,8 кв.м; нежитлову будівлю літ. "Д" площею 7 861,0 кв.м; нежитлову будівлю літ. "Л" площею 241,5 кв.м; нежитлову будівлю літ. " 20" площею 16,9 кв.м; нежитлову будівлю літ. "Е" площею 1 100,8 кв.м, а також на інше рухоме та нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-ГТВ", що буде виявлене державним виконавцем в ході здійснення виконавчого провадження.

Заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб'єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") вчиняти реєстраційні дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно стосовно наступних об'єктів нерухомого майна, які належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтер-ГТВ" (, адреса: 09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Леваневського, буд. 85): нежитлова будівля площею 191 621,6 кв.м; нежитлова будівля літ "А-6" площею 3 851,4 кв.м; нежитлова будівля літ. " 2М" площею 934,7 кв.м; нежитлова будівля літ. "О" площею 5 747,1 кв.м; нежитлові будівлі літ. "А" площею 1 565,0 кв.м, "Б" площею 360,5 кв.м, "В" площею 125,3 кв.м, "Г" площею 65,0 кв.м, "Д" площею 138,9 кв.м; нежитлове приміщення площею 8 556,0 кв.м в нежитловій будівлі літ. "Р"; нежитлова будівля літ. " 2Р" площею 17,0 кв.м; нежитлова будівля літ. "Н" площею 140,8 кв.м; нежитлова будівля літ. "Д" площею 7 861,0 кв.м; нежитлова будівля літ. "Л" площею 241,5 кв.м; нежитлова будівля літ. " 20" площею 16,9 кв.м; нежитлова будівля літ. "Е" площею 1 100,8 кв.м.

Не погодившись із вказаною ухвалою, публічне акціонерне товариство "Сбербанк" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 25.10.2017 року по справі №911/3143/17 про забезпечення позову та відмовити у задоволенні заяви ТОВ "Нікморсервіс Ніколаєв" про вжиття заходів забезпечення позову повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції вжив заходи забезпечення позову, в порушення вимог діючого законодавства, належним чином не пересвідчившись, що вказаний спір та забезпечувальні заходи забезпечення позову можуть порушити права та охоронювані законом інтереси третіх осіб, в даному випадку Банку-іпотекодержателя, який у відповідності до іпотечного договору від 17.06.2011 року є іпотекодержателем майна на яке накладено арешт, та мав намір реалізувати своє право на реалізацію прав іпотекодержателя на підставі застереження в Іпотечному договорі (п. 6.4.1. Іпотечного договору).

21.12.2017 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів (канцелярія) 21.12.2017 року від представника позивача надійшло клопотання про закриття апеляційного провадження на підставі п.3 ч.1 ст.264 ГПК України.

Враховуючи той факт, що нова редакція Господарського процесуального кодексу від 03.10.2017 року набула чинність з 15.12.2017 року після порушення апеляційного провадження у даній справі, то клопотання позивача про закриття апеляційного провадження розглядається у судовому засіданні, за правилам, що діють після набрання чинності нової редакції Кодексу. (п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017).

З метою дотримання принципу змагальності і недопущення порушення прав учасників справи у судовому засіданні 21.12.2017 року колегією суддів оголошувалась перерва за для надання можливості сторонам ознайомитись з матеріалами справи.

Після перерви, представник позивача в судовому засіданні 21.12.2017 року підтримав подане клопотання про закриття апеляційного провадження, представник відповідача також підтримав клопотання про закриття апеляційного провадження, представник скаржника заперечував проти задоволення клопотання про закриття апеляційного провадження.

Розглянувши клопотання позивача про закриття провадження у справі, заслухавши з цього приводу думки представників сторін, колегія суддів дійшла до висновку про відхилення вказаного клопотання.

Після оголошення про відхилення клопотання позивача про закриття провадження представником позивача заявлено усне клопотання про відвід. В обґрунтування заявленого усного відводу колегії суддів позивач посилається на безпідставне, на його думку, відкриття апеляційного провадження за скаргою, особи, яка не була учасником під час розгляду справи в суді першої інстанції та права і законні інтереси якої не порушені та безпідставне і незаконне відмовлення колегією суддів в задоволенні клопотання про закриття апеляційного провадження.

Колегія суддів залишає без розгляду усну заяву про відвід колегії суддів з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 ГПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно ч.1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Статтею 118 ГПК України встановлено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що відповідно ч.4 ст. 35 ГПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Представник скаржника в судовому засіданні 21.12.2017 року підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати. Представники позивача та відповідача заперечували проти задоволенні апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) справи у судах апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності редакцією цього Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ч. 1, ст. 254 ГПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1, ст. 271 ГПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Колегія суддів зазначає, що скаржником разом з апеляційною скаргою надано повідомлення-вимогу Іпотекодавцю №7543/5/28-2 від 26.07.2017 року про усунення порушення в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» (повернення повної суми заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №64-В/11/54/КЛ від 17.06.2011 року). У вказані вимозі вказано, що у зв`язку з порушенням виконання Іпотекодавцем (ТОВ «Інтер-ГТВ») своїх зобов`язань за кредитними договорами №64-В/11/54/КЛ від 17.06.2011 року, Іпотекодержатель (Банк) попередив про те, що останній буде вимушений звернути стягнення на предмет іпотеки у спосіб визначений Іпотечним договором.

Скаржником також зазначено, що 17.06.2011 року між ПАТ «Сбербанк» та ТОВ «Інтер-ГТВ» (позичальник) було укладено Договір про відкриття кредитної лінії №64-В/11/54/КЛ за умови якого позичальнику було відкрито відновлювальну кредитну лінії в іноземній валюті в межах ліміту, та надано Банком кредитні кошти, що складають 33 000 000, 00 дол. США.

З метою забезпечення виконань Позичальника (ТОВ «Інтер-ГТВ») за кредитним договором №64-В/11/54/КЛ від 17.06.2011 року було укладено Іпотечний договір між Банком та ТОВ «Інтер-ГТВ» за яким було надано Банку в іпотеку нерухоме майно (забезпечення):

- Комплекс будівель виробничо-складського і адміністративного призначення, загальною площею 222 343, 5 кв.м., нерухоме майно, що знаходиться за адресою Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леваневського, 85.

Крім того, апелянт звертає увагу, що 07.07.2011 року між ПАТ «Сбербанк» та ПАТ «Укрвторчормет» (позичальник) було укладено Договір про відкриття кредитної лінії №74-В/11/54/КЛ за умовами якого Позичальнику було відкрито відновлювальну кредитну лінію в іноземній валюті в межах ліміту, та надано Банком кредитні кошти, що складає 11 792 336, 52 дол. США.

В якості забезпечення виконання зобов`язань Позичальника (ПАТ «Укрвторчормет») за кредитним договором Банку було надано наступне забезпечення:

- Застава майна, а саме: заставою обладнання, що належить ТОВ «Інтер-ГТВ» на праві власності, що підтверджується балансовою довідкою №50/1878 від 07.02.2011 року та знаходиться за адресою Київська обл., м. Біла Церква, вул. Леваневського, 85.

Скаржник стверджує, що заборгованість по вищезазначеним договорам не погашена, а майно знаходиться в заставі, що підтверджується Державним реєстром обтяжень рухомого майна (реєстрація змін).

Умови укладених Публічним акціонерним товариством "Сбербанк" іпотечних договорів надають йому право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття його у власність. (п. 6.4.1 Іпотечного договору від 17.06.2011 року).

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти обставин викладених скаржником у апеляційній скарзі і вважає, що перш за все, скаржник не мав права подавати апеляційну скаргу на ухвалу у справі, в якій останній не брав участі, оскільки оскаржуваною ухвалою не вирішуються питання щодо його прав, інтересів або обов`язків.

Доводи позивача викладені у відзиві на апеляційну скаргу колегією суддів відхиляються виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи майно щодо якого вжито заходи до забезпечення позову є іпотечним майном, переданим в іпотеку апелянту на виконання зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії № 64-В/11/54/КЛ від 17.06.2011 року, на підставі іпотечного договору №460 від 17.06.2011 року, укладеного з відповідачем.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно частин 6, 7 статті 3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Статтею 37 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про іпотеку" обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

В частині 3 статті 9 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя, зокрема, відчужувати предмет іпотеки.

Відповідно до статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо ТОВ «Інтер_ГТВ» () на дане майно за іпотечним договором накладено заборону відчуження ще у 2011 році.

Таким чином, з вказаних правових норм вбачається, що з моменту державної реєстрації іпотеки у ПАТ „Сбербанку " виник пріоритет права як іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно прав та вимог третіх осіб на передане в іпотеку нерухоме майно, які виникли після моменту державної реєстрації іпотеки.

Крім того, наявність додаткових арештів та заборон, встановлених в рамках даної справи ухвалою від 25.10.2017 року, унеможливлює реалізацію права апелянта - Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно вимог інших осіб, як в судовому, так і в позасудовому порядку, що залишилось поза увагою суду першої інстанції.

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що матеріали справи містять повідомлення-вимоги банку про усунення порушення Кредитного договору, в яких зазначалось, що у випадку невиконання або невчасного виконання цих вимог, ПАТ «Сбербанк» буде вимушений звернути стягнення на передане в іпотеку майно, з метою стягнення вищезазначеної суми заборгованості/частини суми заборгованості за Кредитним договором, у спосіб, передбачений законом та Іпотечним договором шляхом прийняття у власність предмету іпотеки Іпотекодержателем в рахунок виконання основного зобов`язання.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, що вже знаходиться під обтяженням іпотекою та заборонами, може порушити права іпотекодержателя, в даному випадку скаржника ПАТ «Сбербанк».

Доводи позивача щодо відсутності порушеного права або охоронюваних законом інтересів ПАТ «Сбербанк» оспорюваною ухвалою, спростовуються вищевикладеними нормами чинного законодавства.

Що стосується доводів скаржника щодо невідповідності оскаржуваної ухвали нормам чинного законодавства колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній на момент винесення оскаржуваної ухвали), господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 Господарського процесуального кодексу України (в редакції чинній на момент винесення оскаржуваної ухвали), заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв'язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, і доказами, які наведені на їх підтвердження, та положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої права, подаючи позов.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що обраний позивачем захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на наявне у відповідача рухоме та нерухоме майно, за рахунок якого можливе виконання судового рішення, та заборони державним реєстраторам здійснювати реєстраційні дії щодо такого майна, є належним, оскільки дозволить до вирішення питання про стягнення значної суми заборгованості, зупинити можливість відчуження чи іншим чином приховання майна, що в разі задоволення позову потребуватиме витрачання додаткових коштів та часу на розшук майна, в тому числі на оскарження реєстраційних дій.

Колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Оцінка обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову повинна здійснюватися з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного позову є стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 4 175 000, 00 грн. сплачені в якості попередньої оплати за договором купівлі-продажу №17/12/14 від 17.12.2014 року.

При цьому, як вбачається з Іпотечного договору від 17.06.2011 року вартість майна на яке накладено арешт значно більша ніж заборгованість відповідача по Договору №17/12/14 від 17.12.2014 року, а саме, пунктом 3.2. Іпотечного договору встановлено, що заставна вартість Предмета іпотеки складає 44 463 644, 32 дол. США.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваної ухвали було порушено принцип співмірності способу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Крім цього, судом першої інстанції не враховано співвідношення негативних наслідків вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Проте, задовольняючи клопотання позивача, місцевий господарський суд не врахував, що предметом позову є стягнення грошей та наклав арешт на майно відповідача, а також заборонив вчиняти реєстраційні дії.

Колегія суддів зазначає, що суду першої інстанції слід було мати на увазі, що вибір способу забезпечення залежить від суті позовної вимоги, і в позові про стягнення грошових коштів арешт на майно застосовується тоді, коли кошти в боржника відсутні, а тому виконання рішення про стягнення коштів неможливе.

За таких обставин, вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову не можна визнати адекватними з врахуванням невідповідності заявлених позовних вимог обраному способу забезпечення позову.

У той же час, дійшовши висновку про арешт майна боржника, судом першої інстанції не було з'ясовано обставин наявності чи відсутності у відповідача грошових коштів і не наведено обґрунтування застосування забезпечення позову накладенням арешту на майно.

Враховуючи викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не з'ясував наявності/відсутності у відповідача грошових коштів на рахунку в банку або їх недостатності для покриття заборгованості у сумі 4 175 000, 00 грн. та наявності обставин, з якими закон пов'язує право на відчуження зазначеного майна (відсутність заборони на відчуження або арешт зазначеного майна за даними Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна; відсутність податкової застави та заставної за даними Державного реєстру застави рухомого майна), не зважив, що суд може змінити спосіб виконання рішення, у випадку відсутності грошових коштів на рахунках відповідача, шляхом звернення стягнення не на конкретно визначене майно відповідача, а на майно у сумі 4 175 000, 00 грн. боргу.

Отже, прийняту судом першої інстанції оскаржувану ухвалу неможна вважати законною та обґрунтованою.

Доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу щодо законності та обґрунтованості забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, заборону вчиняти реєстраційні дії, не спростовують вищезазначених висновків колегії суддів апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 2, ч. 1, ст. 275 Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно з п. 1, ч. 1, ст. 277 Господарського процесуального кодексу України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга публічного акціонерного товариства "Сбербанк" на ухвалу господарського суду Київської області від 25.10.2017 року про забезпечення позову підлягає задоволенню, а ухвала господарського суду Київської області від 25.10.2017 року у справі №911/3143/17 скасуванню у зв06язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Сбербанк" на ухвалу господарського суду Київської області від 25.10.2017 року задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 25.10.2017 року у справі №911/3143/17 скасувати.

3. У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" () про вжиття заходів до забезпечення позову у справі № 911/3143/17 відмовити повністю.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікморсервіс Ніколаєв" (54002, м. Миколаїв, вул. Громадянський узвіз, 1/1, ідентифікаційний код 32655926) на користь Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 46, ідентифікаційний код 25959784) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1 600 (одну тисячу шістсот) 00 грн.

5. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Київської області.

6. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

7. Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена в порядку встановленому ст. 288 ГПК України.

8. Повернути до Господарського суду Київської області матеріали оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 25.10.2017 року у справі № 911/3143/17.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

А.О. Мальченко