РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"18" грудня 2017 р. Справа № 906/775/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Маціщук А.В. , суддя Гудак А.В.

при секретарі судового засідання Мазуру О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит"

на рішення господарського суду Житомирської області від 06.11.2017 р.

у справі № 906/775/17 (суддя Тимошенко О.М.)

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит"

до відповідача ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Житомирській області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 управління Державної казначейської служби України у Житомирській області

за участю прокуратури Житомирської області

про стягнення 1 839 013,52 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3

від органу прокуратури: ОСОБА_4

від відповідача: ОСОБА_5

від третьої особи: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 1839013 грн. 52 коп. збитків.

В подальшому 09.10.2017 р. представником позивача подано заяву про зменшення розміру позовних вимог (а.с.258), відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 1647566 грн., з яких: 211000 грн. основна сума збитків, 781333 грн. - збитки завдані внаслідок інфляційного знецінення коштів, 655233 грн. - збитки пов'язані з упущеною вигодою.

При поданні позову, позивач вказує, що ним на прилюдних торгах придбане майно, однак в подальшому торги визнано недійсними по причині порушення вимог закону органом Державної виконавчої служби, що стало підставою для витребування майна у позивача на користь власника цього майна. Кошти, які сплачені позивачем на торгах, йому не повернуті. Збитки, які завдані позивачу складаються із суми сплачених за майно коштів 211000 грн., збитків від інфляції 781333,00 грн., збитків в зв'язку з упущеною вигодою 655233,00 грн. Упущена вигода полягає в неотриманих позивачем прибутків від ймовірного зберігання коштів на банківських рахунках.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 06.11.2017 р. у справі № 906/775/17 було відмовлено в задоволені позову ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" до ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Житомирській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 управління Державної казначейської служби України у Житомирській області та за участю прокуратури Житомирської області про стягнення 1839013,52 грн.

При винесені даного рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що рішенням господарського суду Житомирської області від 14.04.2014 р. у справі № 4/5007/37/12 було витребувано майно, котре було придбане ТОВ "Лабрадорит" на прилюдних торгах.

При поданні позову позивач посилається на ст. 661 ЦК України. Судом з аналізу вказаної норми було встановлено, що для її застосування необхідна наявність зокрема таких умов, як підстава для вилучення майна повинна існувати до продажу товару та покупець не знає або не може знати про наявність такої підстави.

Під час розгляду справи № 4/5007/37/12 було встановлено дві підстави для вилучення майна у ТОВ "Лабрадорит", а саме: скасування рішення суду, на виконання якого здійснювався продаж майна на торгах та визнання недійсним торгів. Така обставина, як скасування рішення суду, виникла після проведення торгів, тому не може бути підставою для застосування статті 661 ЦК України.

Щодо визнання недійсними торгів суд констатував наступне. У постанові Вищого господарського суду України від 29.06.11 у справі №2/870-НМ за позовом за позовом ЗАТ "Спіка" до ТОВ "Лабрадорит" та інших заливши без змін рішення суду першої інстанції про визнання торгів недійсними суд зазначив, що підставою для визнання торгів недійсними є те, що торги були проведені після введення ухвалою господарського суду м. Києва від 07.02.2005 року у справі №23/167-б про банкрутство ЗАТ "Спіка" мораторію на задоволення вимог кредиторів боржника. Такі дії суперечать ч.4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження". Разом з тим, у цій же постанові суд зазначив, що на момент проведення прилюдних торгів 11.03.2005 року рішення суду на примусове виконання якого відбулись прилюдні торги, було чинним, то колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальних частин оскаржуваних судових рішень посилання, як на самостійну підставу, для задоволення позовної вимоги про визнання недійсним прилюдних торгів від11.03.2005 р.

В той же час, господарський суд Житомирської області встановив, що листом від 09.03.2005 р. ЗАТ "Спіка" повідомило товариство "Лабрадорит" проте, що відносно ЗАТ "Спіка" порушено провадження у справі про банкрутство, тому виконавче провадження (в межах якого проводяться торги) має бути зупинене на підставі ст.34 Закону України "Про виконавче провадження" і в разі проведення торгів ЗАТ "Спіка" буде оскаржувати їх результат з цих підстав. Тому ЗАТ "Спіка" запропонувало товариству "Лабрадорит" припинити участь у торгах з метою уникнення збитків.

Оцінивши вказане, суд прийшов до висновку, що позивач знав про існування обставин, які в подальшому можуть призвести до витребування у нього придбаного на торгах майна, що в свою чергу виключає застосування до спірних правовідносин наслідків статті 661 ЦК України. Таким чином позов задоволенню не підлягає за його безпідставністю.

Також суд відмовив з тих підстав, що прилюдні торги - це продаж майна, на яке звернуто стягнення і яке підлягає реалізації. Під час проведення прилюдних торгів укладається угода про передачу майна у власність, сторонами якої, з одного боку, є покупець учасник прилюдних торгів, а з другого боку - продавець - відділ Державної виконавчої служби в особі спеціалізованої організації, яка організовує та проводить ці прилюдні торги за договором з Державною виконавчою службою.

Оскільки, прилюдні торги є правочин, і в разі визнання недійсними прилюдних торгів застосовуються наслідки передбачені ст. 216 ЦК України, відповідно до яких, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Отже ТОВ "Лабрадорит" починаючи з 04.11.2011 р. набув право на реституцію, а саме на витребування у продавця коштів в розмірі 211000,00 грн., які були сплачені за придбане на торгах майно.

Проаналізувавши норми ст. ст. 216, 661 ЦК України, суд прийшов до висновку, що наявність права на реституцію виключає право на відшкодування визначених статтею 661 ЦК України збитків.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" звернулось з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення господарського суду Житомирської області від 06.11.2017р. у справі № 906/775/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своїх доводів, скаржник вказує наступне.

Згідно до ст. 661 ЦК України на підставі якої позивач звернувся із даним позовом у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах. що виникнули до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

Висновок суду про обізнаність ТОВ «Лабрадорит» про обставини незаконності проведення прилюдних торгів, а відповідно і безпідставність звернення позивача з позовом на підставі ст.661 ЦК України, ґрунтується на поданому відповідачем листі ЗАТ «Спіка» від 09.03.2005 р., яким той начебто повідомляв позивача про порушення щодо нього справи про банкрутство, а відповідно у разі проведення торгів має намір оскаржувати їх.

Позивач не отримував, а відомості, що містяться у ньому є недостовірними, викладеними із застосуванням обману та зловживанням правами з боку ОСОБА_2 управління Державної казначейської служби України у Житомирській області, а сам документ є підробленим, його оригінал ніде раніше для огляду не предявлявся, а відповідно немає доказової сили у спірних відносинах.

Вказаний лист в якості доказу не досліджувався, в свої поясненнях відповідач про нього не доповідав та причини його наявності не пояснював, а тому, суд поклавши його в основу прийняття рішення про відмову в позові неправильно застосував норми процесуального права про належність, допустимість та оцінку доказів,

Судом при прийнятті рішення неправильно застосовано норму ст.216 ЦК України, яку суд вважає самостійною підставою для відмови в позові та яка начебто включає застосування до спірних відносин ст.661 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит" вважає, що вищевказане судове рішення є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідач - Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області подало Рівненському апеляційному господарському суду відзив на апеляційну скаргу позивача - ТОВ «Лабрадорит», відповідно до якої просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач заперечуючи проти доводів апеляційної скарги вказує наступне.

У постанові Вищого господарського суду України від 29.06.11 у справі №2/870-НМ за позовом ЗАТ "Спіка" до ТОВ "Лабрадорит" та інших залишивши без змін рішення суду першої інстанції про визнання торгів недійсними, суд зазначив, що підставою для визнання торгів недійсними є те що торги були проведені після введення ухвалою господарського суду м. Києва від 07.02.2005 року у справі №23/167-6 про банкрутство ЗАТ "Спіка" мораторію на задоволення вимог кредиторів боржника. Такі дії суперечать ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження". Разом з тим, у цій же постанові суд зазначив, що на момент проведення прилюдних торгів 11.03.2005 р. рішення суду, на примусове виконання якого відбулись прилюдні торги, було чинним, то колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальних частин оскаржуваних судових рішень посилання, як на самостійну підставу, для задоволення позовної вимоги про визнання недійсним прилюдних торгів від 11.03.2005 року.

Судом обґрунтовано взято до уваги лист ЗАТ «Спіка» від 09.03.2005 р., яким напередодні торгів повідомило ТОВ «Лабрадорит» проте, що відносно ЗАТ «Спіка» порушено провадження у справі про банкрутство, тому виконавче провадження (в межах якого проводяться торги) має бути зупинене на підставі ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» і в разі проведення торгів ЗАТ «Спіка» буде оскаржувати їх результат з цих підстав. Тому ЗАТ «Спіка» запропонувало ТОВ «Лабрадорит» припинити участь у торгах з метою уникнення збитків.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що ТОВ «Лабрадорит» будь-якого листа вказаного характеру не отримував, а відомості, що містяться у ньому є недостовірними і що взагалі сам документ є підробленим тощо, спростовується наступним.

Копію даного листа від 09.03.2005 р. разом із копією листа ЗАТ «Спіка» від 03.11.2015 р., адресованого на адресу ГТУЮ у Житомирській області, долучено представником управління до доповнень до заперечень від 23.10.2017 за №2.5-07/14/357

При розгляді Житомирським апеляційним адміністративним судом апеляційної скарги ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 07.09.2015 у справі № 806/127/15 ОСОБА_2 територіальним управлінням направлялися доповнення до апеляційної скарги від 06.11.2015 р. за № 2.6-09/14/552, в яких зазначалося, що ЗАТ «Спіка» повідомлено ТОВ «Лабрадорит» про недопустимість продажу його майна з прилюдних торгів. До вказаних доповнень долучався і вищевказаний лист

Що стосується тверджень апелянта стосовно виникнення права на звернення до суду за захистом свого порушеного права лише 14.04.2014 р. слід відповідач вказує наступне.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 18.01.2011 у справі № 2/870-НМ визнані недійсними прилюдні торги від 11.03.2005, проведені Житомирською філією СДП «Укрспецюст» з продажу належних на праві власності ЗАТ «Спіка» будівлі модульного типу та будівлі пилорами, що розташовані за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, с. Потіївка, вул. Радгоспна, 8.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 04.04.2011 р. рішення господарського суду Житомирської області від 18.01.2011 у справі № 2/870-НМ залишено без змін.

Отже, починаючи саме з 05.04.2011 р. у ТОВ «Лабрадорит» виникло право вимагати сплачені ним кошти за купівлю майна в порядку застосування наслідків недійсності правочину - прилюдних торгів, які були визнані недійними.

Твердження ТОВ «Лабрадорит» щодо наявності чинного, ніким не скасованого свідоцтва про право власності на нерухоме майно, не можливості витребувати указане майно, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з правова підстава до набуття права власності на нерухоме майно визнана судом недійсною.

Враховуючи вищевикладене, відповідач просить залишити без змін рішення господарського суду Житомирської області від 06.11.2017 р. у справі № 906/775/17, а апеляційну скаргу ТОВ «Лабрадорит» - без задоволення.

Від прокуратури Житомирської області надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, відповідно до якого просить оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

На спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, вказує на таке:

- в поданому позові ТОВ «Лабрадорит», як на правову підставу до задоволення позову, зазначає ст. 661 ЦК України, згідно якої у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав;

- як вбачається із вказаної норми закону для застосування її наслідків необхідна обовязкова наявність, серед іншого, таких умов: підстава для вилучення майна повинна існувати до продажу товару, покупець не знає або не може знати про наявність такої підстави;

- судом першої інстанції було встановлено, що в даному випадку наявні дві підстави для вилучення майна у ТОВ "Лабрадорит", а саме скасування рішення суду, на виконання якого здійснювався продаж майна на торгах та визнання недійсним торгів. Така обставина, як скасування рішення суду, виникла після проведення торгів, тому не може бути підставою для застосування статті 661 ЦК України;

- місцевим господарським судом було встановлено, що листом від 09.03.2005 р. ЗАТ «Спіка» повідомило ТОВ «Лабрадорит», що стосовно ЗАТ "Спіка" порушено провадження у справі про банкрутство, тому виконавче провадження, в межах якого проводяться торги, має бути зупинене на підставі ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження". У разі проведення торгів ЗАТ "Спіка" буде оскаржувати їх результат з цих підстав. Тому ЗАТ "Спіка" запропонувало товариству "Лабрадорит" припинити участь у торгах з метою уникнення непорозумінь та збитків.

- не можуть бути прийнятими до уваги доводи апелянта про необізнаність про наявність указаного листа ЗАТ «Спіки» від 09.03.2005 р., оскільки при розгляді Житомирським апеляційним судом Житомирської області апеляційної скарги ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Житомирській області на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 07.09.2015 р. у справі № 806/127/15 ОСОБА_2 управлінням направлялися доповнення до апеляційної скарги, в яких зазначалося, що ЗАТ «Спіка» повідомлено ТОВ «Лабрадорит» про недопустимість продажу його майна з прилюдних торгів. До вказаних доповнень долучався і вищевказаний лист.

- вищевказані обставини, виключають можливість застосування ст. 661 ЦК України щодо обовязку продавця відшкодувати збитки, завдані покупцеві вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу.

- починаючи саме з 05.04.2011 р. в ТОВ «Лабрадорит» виникло право вимагати сплачені ним кошти за купівлю майна в порядку застосування наслідків недійсності правочину - прилюдних торгів, які були визнані недійними.

- твердження ТОВ «Лабрадорит» щодо наявності чинного, ніким не скасованого свідоцтва про право власності на нерухоме майно, не можливості витребувати указане майно, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з 05.04.2011 р. правова підстава до набуття права власності на нерухоме майно визнана судом недійсною.

Враховуючи вищевикладене прокуратура Житомирської області вважає, що доводи ТОВ «Лабрадорит» викладені у апеляційній скарзі є необґрунтованими та жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому просить залишити її без задоволення, а рішення господарського суду Житомирської області від 06.11.2017 р. у справі № 906/775/17 без змін.

Від ОСОБА_2 управління Державної казначейської служби України у Житомирській області надійшли пояснення по справі, в яких Головне управління Державної казначейської служби України у Житомирській області вказує, що ним при виконанні своїх повноважень не було здійснено будь яких протиправних дій щодо позивача, його прав та законом охоронюваних інтересів, а також, що Головне управління Державної казначейської служби України у Житомирській області не вступало в правовідносини з позивачем щодо суті спору та не відповідає за зобовязання інших юридичних осіб, створених державною.

Відповідно до вказаних пояснень Головне управління Державної казначейської служби України у Житомирській області просить рішення господарського суду Житомирської області від 06.11.2017 р. у справі № 906/775/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

18 грудня 2017 року в судовому засіданні Рівненського апеляційного господарського суду представник скаржника підтримала доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при винесенні оскарженого рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. Вказала, що лист ЗАТ «Спіка» від 09.03.2005 р. не може бути доказом у даній справі, оскільки містить неправдиві відомості та про нього позивачу не було відомо.

З огляду на вказане, вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 06.11.2017р. у справі № 906/775/17 належить скасувати та прийняти нове, яким позов задволити.

Представник відповідача - ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Житомирській області в судовому засіданні заявила, що з доводами апелянта не погоджується, вважає їх безпідставними, а оскаржене рішення таким, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. Зауважила, що позивачу було відомо про лист ЗАТ «Спіка» від 09.03.2005 р. З огляду на зазначене, просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Прокурор в судовому засіданні заперечила проти доводів апеляційної скарги та пояснила, що позов є безпідставним, а судом першої інстанції було правильно досліджено обставини справи. Враховуючи вищевикладене, прокурор просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання 18.12.2017р. представник ОСОБА_2 управління Державної казначейської служби України у Житомирській області не з'явився.

Враховуючи приписи ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що третя особа була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час та місце судового засідання, про що свідчить поштове повідомлення, направлене ОСОБА_2 управлінню Державної казначейської служби України у Житомирській області (т. 2, а. с. 179), а також те, що явка представників сторін та третіх осіб в судове засідання обов'язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе закінчувати розгляд апеляційної скарги за відсутності представника ОСОБА_2 управління Державної казначейської служби України у Житомирській області.

Також, скаржником було подано до Рівненського апеляційного господарського суду клопотання про витребування доказів, а саме витребувати у ЗАТ «Спіка» оригінал листа від 09.03.2005 р.

Зокрема, апелянт вказує, що відомості зазначені в даному листі, копія якого наявна в матеріалах справи є недостовірними, а сам лист не було отримано позивачем у даній справі.

Колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що вказане клопотання про витребування у ЗАТ «Спіка» оригіналу листа не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В матеріалах справи наявна копія листа ЗАТ «Спіка» № 9/3 віл 09.03.2005 р., котрим повідомлялось ТОВ «Лабрадорит», що ЗАТ «Спіка» буде оскаржувати торги у разі їх проведення, оскільки це буде порушувати п. 8 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» (т. 2 а. с. 39).

Також на даному листі міститься відмітка ОСОБА_6, про те, що він як представник ТОВ «Лабрадорит» отримав даного листа 09.03.2005 р.

Як вбачається із пояснень ОСОБА_6, він працював юрисконсультом в ТОВ «Лабрадорит» з 2003 року по 2007 рік. 09 березня 2005 р. на підприємство прибув представник ЗАТ «Спіка» та вручив ОСОБА_6 заяву, в якій повідомлялось, що ЗАТ «Спіка» просить ТОВ «Лабрадорит» не приймати участь в торгах, оскільки почалася дія мораторію на відчуження майно ЗАТ «Спіка», запровадженого ухвалою господарського суду міста Києва від 07.02.2005 р. у справі № 23/167-б про банкрутство ЗАТ «Спіка» (т.2 а.с. 191).

Вказані пояснення були подані відповідачем до Житомирського апеляційного адміністративного суду за аналогічним предметом спору в справі № 806/127/15.

Представник відповідача не заперечила, що вказаний лист ЗАТ "Спіка" № 9/3 від 09.03.2005 р. подавався відповідачем при розгляді спору в порядку адміністративного судочинства і відповідач посилався на нього обґрунтовуючи свої заперечення, які направлялися позивачу в адміністративній справі.

Окрім того, копія вказаного листа додана відповідачем до письмових доповнень до заперечень на позов 23.10.2017 р. (а. с. 23-39), після чого було проведено два судових засідання 24.10.2017 р. та 02.11.2017 р. та оголошено перерву до 06.11.2017 р., що вказує на можливість представників позивача ознайомитись з листом та викласти обґрунтовані заперечення щодо вказаного доказу до прийняття рішення.

Тобто, оцінюючи вищевказане в сукупності, в колегії суддів не виникають сумніви в існуванні листа ЗАТ «Спіка» № 9/3 від 09.03.2005 р., правдивості інформації в ньому та вищевказане, фактично підтверджує вручення даного листа ТОВ «Лабрадорит», а тому прийшла до висновку, що клопотання позивача про витребування у ЗАТ «Спіка» листа № 9/3 від 09.03.2005 р. не підлягає до задоволення.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін та прокурора, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що впровадженні господарських судді розглядались справа № 4/5007/37/12 за позовом Закритого акціонерного товариства "Спіка" до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Лабрадорит", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - комунального підприємства "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради про витребування майна з чужого незаконного володіння, стягнення збитків та судових витрат.

Відтак, рішенням господарського суду Житомирської області від 14.04.2014 р. у справі № 4/5007/37/12 було первісний позов про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено, а в задоволенні зустрічного позову про визнання права власності на нерухоме майно відмовлено

Додатковим рішенням господарського суду Житомирської області від 22.04.2014 р. у справі № 4/5007/37/12 вирішено питання щодо розподілу судових витрат, а саме - стягнуто з ТОВ "Лабрадорит" у доход державного бюджету України 3062грн. судового збору.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.06.2014 рішення та додаткове рішення місцевого господарського суду у справі № 4/5007/37/12 скасовано. Прийнято нове рішення, яким в задоволенні первісних позовних вимог відмовлено, а зустрічний позов задоволено.

Під час розгляду справи № 4/5007/37/12 Вищим господарським судом України було зокрема встановлено, що:

- господарським судом міста Києва прийнято рішення від 21.06.2004 у справі № 26/142, яким стягнуто з ЗАТ "СПІКА" на користь акціонерного комерційного банку "Росток-Банк" 3199502,65грн. заборгованості за кредитним договором від 01.02.1996 № 1, 3775913,43грн. заборгованості за кредитним договором від 29.07.1996 № 11 та 875287,67грн. заборгованості за кредитним договором від 21.03.2001 № 1-19/2001, всього на суму 7850703,75грн., шляхом звернення стягнення на заставлене майно - адміністративно-побутовий корпус, будівлю складу хлібокомбінату, цех для обробки граніту, булочно-модульну споруду для пилорами (прим: так зазначено в рішенні) та модуль 102х24, що знаходиться в с. Потіївка Радомишльського району Житомирської області, а також гірниче устаткування і обладнання щебіньзаводу;

- на примусове виконання даного рішення та ухвали суду від 02.07.2004 р. господарським судом міста Києва видано наказ № 26/142 від 02.07.2004 р.;

- постановою відділу Державної виконавчої служби Житомирського обласного управління юстиції від 19.08.2004 р. відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню наказу господарського суду № 26/142 від 02.07.2004 р. про стягнення з ЗАТ "СПІКА" на користь акціонерного комерційного банку "Росток-Банк" заборгованості в сумі 7850703,75грн. шляхом звернення стягнення на заставлене майно;

- у ході проведення виконавчих дій державним виконавцем здійснено опис та арешт майна, що належить ЗАТ "СПІКА", у тому числі: адміністративно-побутового корпусу, цеху по обробці граніту, блочно-модульної споруди для пилорами; модулю 102х24; пилорами для розпилювання каменю, що підтверджено актом опису й арешту майна від 26.08.2004 р. та додатком до акта опису й арешту майна;

- 13.01.2005 р. відділом Державної виконавчої служби Житомирського обласного управління юстиції та спеціалізованим державним підприємством "Укрспец'юст" в особі Житомирської філії СДП "Укрспец'юст" укладені договори № 5060001 та № 5060002 на реалізацію арештованого майна на прилюдних торгах;

- ухвалою господарського суду міста Києва від 07.02.2005 р. порушено провадження у справі № 23/167-б про банкрутство ЗАТ "СПІКА", згідно з пунктом 4 якої введено мораторій на задоволення вимог кредиторів ЗАТ "СПІКА" відповідно до статті 11 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом";

- 11.03.2005 р. відбулися торги з реалізації будівель модульного типу та пилорами, що підтверджено протоколами від 11.03.2005 р. № 5060001/363 та № 5060002/364, переможцем яких визнано ТОВ "Лабрадорит";

- відділом Державної виконавчої служби Житомирського обласного управління юстиції 12.04.2005 р. складено акти про проведення прилюдних торгів з реалізації будівлі модульного типу площею 2496 кв. м та будівлі пилорами площею 117,5 кв. м, що розташовані за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, с. Потіївка, вул. Радгоспна, 8;

- приватним нотаріусом Радомишльського району нотаріального округу Житомирської області на підставі названих документів видано свідоцтво від 15.04.2005 р. за реєстраційним № 485, яким підтверджено право власності на майно: будівлю пилорами і будівлю модульного типу, придбане ТОВ "Лабрадорит" з прилюдних торгів;

- 18.04.2005 р. Бюро технічної інвентаризації зареєстровано за ТОВ "Лабрадорит" будівлю модульного типу та будівлю пилорами, що розташовані за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, с. Потіївка, вул. Радгоспна, 8, що підтверджено витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно;

- постановою Вищого господарського суду України від 21.07.2005 р. рішення від 21.06.2004 р. у справі № 26/142 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції;

- у ході нового розгляду даної справи (якій присвоєно № 26/142-22/296) рішенням від 17.10.2005 р. стягнуто з ЗАТ "СПІКА" на користь акціонерного комерційного банку "Росток-Банк" 3199502,65грн. заборгованості за кредитним договором від 01.02.1996 р. № 1, 3775913 грн. 43 коп. заборгованості за кредитним договором від 29.07.1996 р. № 11 та 875287 грн. 43 коп. заборгованості за кредитним договором від 21.03.2001 р. № 1-19/2001 шляхом звернення стягнення на заставлене майно - адміністративно-побутовий корпус, будівлю складу хмілекомбайна, цех для обробки граніту, блочно-модульну споруду для пилорами та модуль 102х24, що знаходиться в с. Потіївка Радомишльського району Житомирської області, а також гірниче устаткування і обладнання щебіньзаводу;

- постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.12.2005 р. у справі № 26/142-22/296, яка залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 29.06.2006 р., скасовано рішення господарського суду міста Києва від 17.10.2005 р., яким було стягнуто з ЗАТ "СПІКА" на користь акціонерного комерційного банку "Росток банк" заборгованість, шляхом звернення стягнення на заставлене майно, в тому числі на спірне майно - будівлі модульного типу та будівлю пилорами, і в позові відмовлено;

- господарським судом міста Києва 27.01.2006 р. видано наказ про поворот виконання рішення суду у справі № 26/142-22/296, яким зобов'язано акціонерний комерційний банк "Росток Банк" повернути закритому акціонерному товариству "СПІКА" заставлене майно, на яке було звернено стягнення рішенням місцевого господарського суду у справі № 26/142-22/296;

- ухвалою господарського суду міста Києва від 21.06.2006 р. провадження у справ № 23/167-б про визнання ЗАТ "СПІКА" банкрутом припинено в зв'язку з відсутністю у останнього боргу перед акціонерним комерційним банком "Росток банк";

- рішенням господарського суду Житомирської області від 18.01.2011 р. у справі № 2/870-НМ, яке залишено без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 04.04.2011 р., і які залишені без змін у зазначеній частині постановою Вищого господарського суду України від 29.06.2011 р., визнано недійсними прилюдні торги від 11.03.2005, проведені Житомирською філією "Укрспец'юст" з продажу належних на праві власності ЗАТ "СПІКА" будівлі модульного типу та будівлі пилорами, що розташовані за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, с. Потіївка, вул. Радгоспна, 8.

Згідно із ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В постанові Вищого господарського суду України від 08.09.2014 р. у справі № 4/5007/37/12, судом було вказано, що майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, яке в подальшому було скасоване, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею, є правомірним та таким, що узгоджується з приписами статті 388 ЦК України, а визнання недійсними публічних торгів, які проведені у порядку, встановленому для виконання судового рішення, є самостійною підставою для витребування майна його власником у набувача такого майна у відповідності до частини першої статті 388 ЦК України.

Вказаною постановою було скасовано постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 17.06.2014 р. у справі № 4/5007/37/12, а рішення господарського суду Житомирської області від 14.04.2014 р. у справі № 4/5007/37/12 та додаткове рішення господарського суду Житомирської області від 22.04.2014 р. у справі № 4/5007/37/12 залишено в силі.

Враховуючи викладене, позивач вважаючи, що через неправомірні дії ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Житомирській області були визнанні недійсні прилюдні торги, на котрих позивачем було придбане майно, котре в подальшому було витребувано, ТОВ "Лабрадорит" посилаючись на ст. 661 ЦК України, звернувся до суду з позовом про стягнення збитків з ОСОБА_2 територіального управління юстиції у Житомирській області.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних даних справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 661 ЦК України у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

Для застосування положень ст. 661 ЦК України необхідна наявність таких умов, як факт вилучення за рішенням суду товару, підстава для вилучення має існувати до продажу товару та незнання покупця про наявність підстави для вилучення.

З встановлених обставин справи вбачається, що майно котре було придбане покупцем було вилучено в нього за наслідками розгляду справи № 4/5007/37/12.

Під час розгляду справи № 4/5007/37/12 Вищий господарський суд України встановив дві підстави для вилучення майна, зокрема скасування рішення суду, на виконання якого здійснювався продаж майна на торгах та визнання недійсним торгів.

В той же час, скасування рішення суду на виконання якого здійснювався продаж майна, як підстава вилучення майна виникла після продажу товару, а саме 21.07.2005 р., а тому ця підстава не може бути застосована відповідно до ст. 661 ЦК України.

Відносно визнання недійсними торгів суд, звертає увагу на наступне.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.06.2011 р. у справі №2/870-НМ за позовом ЗАТ "Спіка" до ТОВ "Лабрадорит" та інших заливши було залишено без змін рішення суду першої інстанції про визнання торгів недійсними суд, з тих підстав що торги були проведені після введення ухвалою господарського суду м. Києва від 07.02.2005 р. у справі №23/167-б про банкрутство ЗАТ "Спіка" мораторію на задоволення вимог кредиторів боржника, такі дії суперечать ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження".

Також, Вищим господарським судом України було зазначено, що на момент проведення прилюдних торгів 11.03.2005 р. рішення суду на примусове виконання якого відбулись прилюдні торги, було чинним, а тому колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальних частин оскаржуваних судових рішень посилання, як на самостійну підставу, для задоволення позовної вимоги про визнання недійсним прилюдних торгів від 11.03.2005 р.

Щодо того, що ТОВ «Лабрадорит» не знав або не міг знати про наявність підстав для вилучення майна, колегія суддів вважає за необхідне відзначити наступне.

ТОВ «Лабрадорит» при зверненні з апеляційною скаргою посилався на те, що ним не було отримано листа ЗАТ «Спіка» від 09.03.2005 р., а відомості у вказаному листі є недостовірними.

В матеріалах справи наявна копія листа № 9/3 від 09.03.2005 р., котрим ЗАТ «Спіка» повідомило ТОВ «Лабрадорит» про те, що відносно ЗАТ «Спіка» було порушення провадження у справі про банкрутство та про наміри ЗАТ «Спіка» оскаржувати такі торги в разі їх проведення, з підстав порушення п. 8 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» (т. 2 а. с. 39).

Як було встановлено колегією суддів вище, з даного листа вбачається, що він був вручений ТОВ «Лабрадорит» 09.03.2005 р., про що свідчить підпис ОСОБА_6, як представника ТОВ «Лабрадорит» про його отримання.

В матеріалах справи міститься лист ОСОБА_6, в котрому він вказує, що працював юрисконсультом в ТОВ «Лабрадорит» з 2003 року по 2007 рік. 09 березня 2005 р. на підприємство прибув представник ЗАТ «Спіка» та вручив йому заяву, в якій повідомлялось, що ЗАТ «Спіка» просить ТОВ «Лабрадорит» не приймати участь в торгах, оскільки почалася дія мораторію на відчуження майно ЗАТ «Спіка», запровадженого ухвалою господарського суду міста Києва від 07.02.2005 р. у справі № 23/167-б про банкрутство ЗАТ «Спіка» (т. 2 а. с. 191).

Тобто, ТОВ «Лабрадорит» 09.03.2005 р. знало про існування обставин, що можуть призвести до вилучення майна придбаного на торгах, котрі відбулися 11.03.2005 р.

Враховуючи той факт, що позивач знав про існування обставин, які в подальшому можуть призвести до витребування у нього придбаного на торгах майна, заявлений позивачем позов на підставі ст. 661 ЦК України не підлягає до задоволення, оскільки є безпідставним, що вірно було встановлено судом першої інстанції.

Доказів на спростування того, що позивач не знав та не міг знати про обставин, які в подальшому можуть призвести до витребування у нього придбаного на торгах майна ним не надано.

Також скаржником не надано суду належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76, 77 ГПК України, що відомості в листі ЗАТ «Спіка» № 9/3 від 09.03.2005 р. є недостовірними.

Окрім того, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду бере до уваги наступне.

Прилюдні торги - це продаж майна, на яке звернуто стягнення і яке підлягає реалізації за яким його власником стає покупець, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну. Під час проведення прилюдних торгів укладається угода про передачу майна у власність, сторонами якої, з одного боку, є покупець учасник прилюдних торгів, а з другого боку - продавець - відділ Державної виконавчої служби в особі спеціалізованої організації, яка організовує та проводить ці прилюдні торги за договором з Державною виконавчою службою.

Згідно із ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Тобто, прилюдні торги є правочином, і в разі визнання їх недійсними застосовуються положення ст. 216 ЦК України

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи викладене, ТОВ "Лабрадорит" з 04.11.2011 р. набув право на реституцію, а саме на витребування у продавця коштів в розмірі 211000 грн., які були сплачені за придбане на торгах майно.

В той же час, аналіз правових норм, які викладені в ст.216 та ст.661 ЦК України, дають підстави для висновку, що наявність права на реституцію виключає право на відшкодування визначених статтею 661 ЦК України збитків.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що рішення господарського суду Житомирської області від 06.11.2017 р. у справі № 906/775/17 прийняте за повного з'ясуванням усіх обставин, його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «Лабрадорит» - без задоволення.

Керуючись статтями 129, 269-270, 273, 275-277, 281-284 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лабрадорит» залишити без задоволення, а рішення господарського суду Житомирської області від 06.11.2017 р. у справі № 906/775/17 залишити без змін.

2. Справу № 906/775/17 повернути в господарський суд Житомирської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 20.12.2017 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Гудак А.В.