ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2017 р. Справа № 907/310/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрченка Я.О.

суддів Зварич О.В. Хабіб М.І.,

за участю секретаря судового засідання Лялька Н.Р.

та представників:

позивача: ОСОБА_1 представник (довіреність № 14-69 від 14.04.2017);

відповідача: ОСОБА_2 представник (довіреність № Др-24-1216 від 26.12.2016);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Закарпатгаз від 07.11.2017

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.10.2017 (головуючий суддя Бобрик Г.Й., судді Ремецькі О.Ф. та Пригара Л.І., повний текст складено 13.10.2017)

у справі № 907/310/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Закарпатгаз, м. Ужгород

про стягнення 1 588 003, 88 грн

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Закарпатгаз про стягнення 1 588 003,88 грн., з яких: 1 254 169, 26 грн - інфляційні витрати та 333 834,62 грн - 3 % річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного сторонами договору купівлі-продажу природного газу №13-407-ПР від 31.01.2013 в частині оплати поставленого впродовж січня 2013 року - березня 2014 року природного газу.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 04.10.2016 у даній справі, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 07.12.2016, в позові відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 28 березня 2017 року у даній справі рішення Господарського суду Закарпатської області від 04.10.2016 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.12.2016 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Закарпатської області, оскільки судами попередніх інстанцій не досліджено обґрунтованість та не перевірено арифметичну правильність здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних.

За результатами нового розгляду, рішенням Господарського суду Закарпатської області від 10.10.2017 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 177 630, 09 грн 3% річних, 1 027 193, 31 грн інфляційних витрат та 18 072, 30 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При прийнятті рішення суд виходив того, що підлягає до задоволення заява відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, відтак початок нарахування 3% річних та інфляційних втрат слід обраховувати з 20.05.2013. Крім того, суд не погодився з розрахунком позивача та вказав про відсутність підстав для нарахування інфляційних втрат якщо термін прострочення виконання боржником грошового зобовязання становить менше ніж місяць. Також суд відмовив в задоволенні заяви відповідача про розстрочку виконання судового рішення, з огляду на його недоведеність та передчасність.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Зокрема, скаржник зазначає, що позивачем безпідставно нараховано інфляційні втрати та 3% річних за порушення виконання зобовязання у лютому-вересні 2013 року, оскільки жодного порушення виконання зобовязання у вказаних місяцях не мало місця. Вказує, що акти приймання-передачі природного газу, які є первинними документами, підписані сторонами 27.12.2013, в той час, як позивач заявляє до стягнення інфляційні втрати та 3% річних починаючи із 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Також вказує, що при прийнятті рішення судом не враховано безпідставність нарахування інфляційних втрат за місяці, де прострочення виконання боржником грошового зобовязання становить менше ніж місяць. Згідно з контррозрахунком відповідача, загальна суму інфляційних втрат становить 849 563, 22 грн.

Крім того, відповідач не погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відмови в задоволенні заяви про розстрочку виконання судового рішення.

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 16.11.2017 поновлено відповідачу строк на подання апеляційної скарги, розгляд справи призначено на 28.11.2017.

28.11.2017 розгляд справи відкладався на 18.12.2017.

У судове засідання 19.12.2017 зявилися представники двох сторін, яким суд розяснив, що у звязку з набранням чинності з 15.12.2017 Господарським процесуальним кодексом України у редакції Закону від 03.10.2017 № 2147-VІІІ розгляд справи продовжується за правилами цього Кодексу.

Представник позивача заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, просила скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.10.2017 та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши доводи представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити частково, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.10.2017 у справі № 907/310/16 змінити, з урахуванням наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 31.01.2013 ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець) та ПАТ по газопостачанню та газифікації "Закарпатгаз" (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №13-407-ПР. До даного Договору сторонами було укладено Додаткові угоди №№ 1-15, які є його невідємною частиною.

За умовами п.1.1 договору продавець взяв на себе обов'язок передати у власність покупця природний газ, а покупець - прийняти та оплатити природний газ на умовах договору.

Відповідно до п.3.3 даного договору приймання-передача газу, переданого у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

За умовами п. 3.4 договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акту приймання - передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов`язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акту, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Матеріалами справи підтверджено та не запречується представниками сторін, що на виконання умов спірного договору, позивач передав у власність відповідача протягом січня 2013 року - березня 2014 року природний газ у обсязі 14480,189 тис. м3 на загальну суму 57 977 389,21 грн, що підтверджується узгодженими позивачем та доданими до матеріалів справи актами приймання - передачі природного газу за вказаний період.

Відповідно до п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати, остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу.

Умовами п.7.1 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання умов договору, сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та договором.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В ході розгляду даної справи судом встановлено, що природний газ передавався у власність відповідачу упродовж січня 2013 - березня 2014 року та станом на дату звернення до суду умови договору щодо оплати вартості поставленого природного газу відповідачем виконані, проте з порушенням узгоджених сторонами в договорі строків оплати.

Позивач у зв'язку з наведеним та на підставі п.7.1 договору, ст. 625 Цивільного кодексу України заявив вимоги про стягнення інфляційних витрат та 3% річних від суми боргу за весь період прострочення.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності порушеного права позивача та підставності подання позову.

Поряд з цим, відповідачем подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Згідно з приписами ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п.п. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду із позовом 20.05.2016 року. В той час, як три відсотки річних нараховані за період прострочення з 20.02.2013 по 27.11.2014, інфляційні витрати нараховано та заявлено до стягнення з відповідача з березня 2013 по листопад 2014 рік.

Отже, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про звернення позивачем до суду без дотримання передбачених законом строків позовної давності. Відтак перебіг трьохрічного строку позовної давності для звернення позивача із вимогами про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за договором необхідно розраховувати з 20.05.2013.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення трьох відсотків річних нарахованих до 20.05.2013 є такими, що заявлені з пропущенням строку позовної давності та в таких слід відмовити.

Щодо розрахунку 3% річних, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до роз'яснень, викладених п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобовязань, день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за яким здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Як вбачається з розрахунку 3% річних, позивач не врахував положень ч. 5 ст. 254 ЦК України, зокрема за зобовязаннями квітня 2013 року розрахунок необхідно проводити з 21.05.2013, оскільки 19.05.2013 - неділя, за зобовязаннями березня 2014 року - з 22.04.2014, оскільки 19.04.2014 - субота. Також позивачем безпідставно включено в період нарахування дні проплат.

З врахуванням наведеного, беручи до уваги п. 6.1. Договору, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, врахувавши контррозрахунок відповідача, колегія суддів встановила, що підлягає до стягнення 3% річних в розмірі 177 630, 10 грн, зокрема: за січень 2013 року на суму заборгованості 20 561 841, 16 грн за період з 20.05.2013-30.05.2013 в розмірі 18 590, 16 грн, на суму 58 892, 24 грн за період з 31.05.2013-18.06.2013 в розмірі 91, 97 грн; за лютий 2013 року на суму заборгованості 73 613, 21 грн за період з 20.05.2013-18.06.2013 в розмірі 181, 51 грн; за березень 2013 року на суму заборгованості 45 598, 75 грн за період з 20.05.2013-18.06.2013 у розмірі 112, 44 грн; за квітень 2013 року на суму заборгованості 27 201, 77 грн за період з 21.05.2013-18.06.2013 у розмірі 64, 84 грн; в травні-вересні 2013 року прострочка оплати відсутня; за лютий 2014 року на суму заборгованості 9 710 522, 63 грн за період з 20.03.2014-28.04.2014 в розмірі 31 925, 01 грн, на суму заборгованості 4 710 522, 63 грн за період з 29.04.2014-12.05.2014 в розмірі 5 420, 33 грн; за березень 2014 року за період з 22.04.2014-27.11.2014 (з урахуванням здійснених проплат відповідачем) на загальну суму 121 243, 84 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Згідно з п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Нарахування індексу інфляції згідно ст. 625 ЦК України відбувається за весь час прострочення без обмежень певним вибірковим періодом. Цією нормою передбачено підрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому, за весь період прострочення; нарахування інфляційних втрат за менший, ніж місяць період, суперечить вимогам чинного законодавства.

Індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць.

Отже, якщо термін прострочення виконання боржником грошового зобов'язання становить менше ніж місяць, то індекс інфляції при визначенні заборгованості не нараховується.

Враховуючи вищевикладене, колегією суддів здійснено власний розрахунок інфляційних втрат, згідно з яким на суми заборгованості в січні, лютому і березні інфляційні втрати не підлягають нарахуванню, оскільки з урахуванням пропущеної позовної давності, необхідністю нарахування втрат з 20.05.2013 та проплатою 19.06.2013, термін прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вказаних місяцях становить менше місяця. За квітень вересень 2013 року позивач не нараховував відповідачу інфляційні втрати. За лютий 2014 року позивачем безпідставно нараховано інфляційні втрати на суму заборгованості 9 710 522, 63 грн, оскільки розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений. Станом на 30.04.2014 заборгованість становила 4 710 522, 63 грн. Відтак підлягає нарахуванню за лютий 2014 року інфляційні втрати на суму 4 710 522, 63 грн за період з 01.04.2014 30.04.2014 в розмірі 155 447, 25 грн. За березень 2014 року, виходячи з сум заборгованості, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, підлягає до стягнення 693 937, 86 грн, зокрема:

Період заборгованостіСума боргу (грн)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
01.05.2014 - 31.05.20148 007 788. 501.038304 295. 96
Період заборгованостіСума боргу (грн)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
01.06.2014 - 30.06.20147 940 288. 501.01079 402. 88
Період заборгованостіСума боргу (грн)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
01.07.2014 - 31.07.20147 681 288.501.00430 725. 15
Період заборгованостіСума боргу (грн)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
01.08.2014 - 31.08.20147 456 288.501.00859 650. 31
Період заборгованостіСума боргу (грн)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
01.09.2014 - 30.09.20147 208 788.501.029209 054. 87
Період заборгованостіСума боргу (грн)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргу
01.10.2014 - 31.10.2014450 362. 221.02410 808. 69
Отже, загалом підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача 849 385, 11 грн інфляційних втрат.

Також судом відмовлено в задоволенні поданої позивачем заяви про розстрочку виконання судового рішення на 12 місяців помісячно, рівними частинами.

Вказана заява мотивована скрутним матеріальним становищем, зокрема наявною кредиторською заборгованістю перед постачальниками в розмірі 323,048 млн. грн, дебіторською заборгованістю по всіх категоріях споживачів в розмірі 286, 950 грн, заборгованістю перед ДК «Газ України» в розмірі 136 213 287, 28 грн.

Однак позивачем подано заперечення на заяву про розстрочку, до якої також долучає докази скрутного матеріального становища, зокрема кредиторської заборгованості в розмірі 36 940 521 тис. грн, розмір довгострокових кредитів позивача складає 29 155 650 тис. грн, а загальний обсяг залучених кредитних ресурсів складає майже 60 млрд. грн.

Відтак, з огляду на необхідність дотримання балансу інтересів обох сторін, колегія суддів погоджується з відсутністю підстав для задоволення заяви відповідача про розстрочку виконання судового рішення на 12 місяців.

Твердження скаржника про безпідставність нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних за період з лютого-вересень 2013 року, оскільки жодного порушення виконання зобовязання у вказаних місяцях не мало місця є безпідставними, з огляду на наступне. Перш за все слід зазначити, що з розрахунку позовних вимог вбачається відсутність заявлених до стягнення нарахувань 3% річних за зобовязаннями з травня по вересень включно (прострочення були відсутні) та інфляційних втрат за період з квітня по вересень 2013 року. Посилання скаржника на підписання актів приймання-передачі природного газу за лютий-вересень 2013 року лише 27.12.2013, а отже і відсутність підстав для нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних починаючи із 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу є безпідставними. Підписання актів приймання-передачі природного газу лише 27.12.2013 не змінює встановленого договором строку оплати відповідачем газу та проведення ним остаточного розрахунку за газ та не відстрочує виконання відповідачем цього обовязку. Також слід зазначити, що відповідач не пояснив суду на підставі яких товаророзпорядчих документів такий повністю оплатив отриманий ним газ за договором.

Доводи скаржника щодо невірного розрахунку позивача є обґрунтованими. Судом апеляційної інстанції врахований при прийнятті судового рішення контррозрахунок скаржника.

Посилання відповідача про безпідставність відмови місцевого господарського суду в задоволенні його заяви про розстрочку виконання судового рішення також суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки необхідно дотримуватись принципу рівності та захисту інтересів обох сторін у справі.

Поряд з цим, відповідач не позбавлений права звернутись до господарського суду з заявою та надати додаткові докази на підтвердження виняткових обставин та необхідності розстрочення виконання судового рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу вимог ст.ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (п. 4 ст. 277 ГПК України).

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про недослідження місцевим господарським судом арифметичної правильності розрахунку 3% річних та інфляційних втрат в повній мірі, отже рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.10.2017 підлягає зміні.

Судовий збір розподіляється пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 254, 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу задоволити частково.

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.10.2017 у справі № 907/310/16 змінити, виклавши п. 2 резолютивної частини в наступній редакції:

Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Закарпатгаз" ідент. код 05448610, місцезнаходження: 88015, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Погорєлова, 2 на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" ідент. код 20077720, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6 - суму 189 528, 77 грн 3% річних, 849 385, 11 грн інфляційних втрат та 15 583, 71 грн судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" ідент. код 20077720, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6 на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Закарпатгаз" ідент. код 05448610, місцезнаходження: 88015, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Погорєлова, 2 9 059, 99 грн судового збору за перегляд судового рішення в апеляційному порядку.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку впродовж 20 днів з дня її проголошення.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 20.12.2017

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Хабіб М.І.