КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2017 р. Справа№ 910/8915/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Пантелієнка В.О.

Остапенка О.М.

за участю секретаря судового засідання Карпюк О.С.,

представників:

від позивача - Григоренка А.О.,

від відповідача - Штундера Я.Г.,

розглянувши апеляційну скаргу компанії Анімаккорд Лтд

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2017

у справі №910/8915/17 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом компанії Анімаккорд Лтд (Animaccord Ltd), м. Нікосія, Кіпр

до фізичної особи-підприємця Ширеніної Інни Валеріївни

про захист авторського права

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом до відповідача про стягнення компенсації в сумі 64000,00 грн. у зв'язку з розповсюдженням контрафактних примірників творів шляхом пропонування до продажу товару з нанесеними на нього графічних зображень персонажів «Маша» та «Медведь», авторські права на які належать компанії Анімаккорд Лтд.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.09.2017 відмовлено повністю в задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2017, прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.10.2017 прийнято до провадження апеляційну скаргу, розгляд справи призначено на 07.11.2017.

07.11.2017, 05.12.2017, 12.12.2017 в судовому засіданні було оголошено перерву відповідно до ст. 77 ГПК України.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, скаргу - без задоволення.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 418 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений Цивільним кодексом України та іншим законом.

Право інтелектуальної власності є непорушним відповідно до ч. 3 ст. 418 ЦК України. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

До об'єктів права інтелектуальної власності, відповідно до ч. 1 ст. 155 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 420 ЦК України, зокрема, фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення.

Статтею 435 ЦК України передбачено, що первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

За приписами частини першої статті 31 Закону автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Слід зазначити, що з огляду на приписи статті 33 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача;

2) відповідач має довести додержання ним вимог Цивільного кодексу України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами.

У прийнятті судового рішення зі спору, пов'язаного з порушенням авторського права та/або суміжних прав, не є достатнім загальне посилання суду на використання твору та/або об'єкта суміжних прав відповідачем: мають бути з'ясовані конкретні форма і спосіб використання кожного об'єкта такого права.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.12.2014 позивач (набувач) та ТОВ "Маша и Медведь" (правовласник) уклали договір №ММ-2 про відчуження виключного права на аудіовізуальні твори (анімаційні серіали "Маша и Медведь" і "Машины сказки") (далі - Договір №ММ-2), за умовами якого:

- правовласник передає і відчужує набувачу виключне право в повному обсязі на аудіовізуальні твори, а набувач зобов'язується сплатити правовласнику обумовлену Договором №ММ-2 винагороду (пункт 1.1 Договору №ММ-2);

- правовласник передає і відчужує набувачу виключне право на серії в повному обсязі з дати підписання відповідних актів передачі прав (підпункт 1.1.1 пункту 1.1 Договору №ММ-2);

- одночасно з відчуженням права на аудіовізуальні твори правовласник передає набувачу в повному обсязі виключне право на всі юридично значимі охоронювані елементи і об'єкти аудіовізуальних творів, включаючи, але не обмежуючись: вихідні матеріали серій, керівництво за стилем, робочі матеріали, назву(и) анімаційних серіалів "Маша и Медведь" і "Машины сказки", графічне зображення, персонажі, музику і фонограми, незалежно від того, названі зазначені елементи і об'єкти безпосередньо в додатках до Договору №ММ-2 (пункт 4.1 Договору №ММ-2);

- Договір №ММ-2 набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом всього строку дії авторського права на аудіовізуальні твори, включаючи будь-які пролонгації строку дії авторського права із застосованого права (пункт 7.1 Договору №ММ-2).

Позивачем і ТОВ "Маша и Медведь" було підписано до Договору №ММ-2 акти приймання-передачі, а саме: від 01.01.2015 №1, від 30.04.2015 №3 і від 01.07.2015 №4, згідно з якими позивач прийняв права на серії анімаційних серіалів "Маша и Медведь" і "Машины сказки".

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону аудіовізуальний твір - це твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Статтею 9 Закону передбачено, що частина твору, яка може використовуватись самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього закону.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, на підставі договору Договору №ММ-2, позивач набув майнові авторські права на аудіовізуальні твори - мультиплікаційні серіали "Маша и Медведь" і "Машины сказки" та їх складові частини, зокрема графічні зображення персонажів "Маша" та "Медведь", які можуть використовуватися самостійно та підлягають охороні як окремі твори.

Статтею 443 ЦК України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до статті 440 ЦК України та частини третьої статті 15 Закону майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Частиною другою статті 32 Закону передбачено, що використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків правомірного використання, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону.

Як підтверджується матеріалами справи, 04.04.2017 та 08.04.2017 представник позивача у магазині "Маленька кишенька", що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М.Ушакова, 1-В, господарську діяльність в якому здійснює відповідач, купив відповідно до фіскальних чеків 2 товари "Хліб Конд. Вир. Різне" вартістю 6,00 грн. кожен, на яких без дозволу правовласника зображені персонажі "Маша" і "Медведь" з аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь".

Фактичні обставини розповсюдження відповідачем товару із зображеннями персонажів аудіовізуального твору серіалу "Маша и Медведь" підтверджується відеофіксацією (відеозаписом) та фіскальними чеками від 04.04.2017, 08.04.2017.

При дослідженні вказаного відеозапису, колегією суддів встановлено, що в магазині "Маленька кишенька", що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М.Ушакова, 1-В, в якому відповідач здійснює свою господарську діяльність з роздрібного продажу харчових товарів та інших товарів широкого вжитку, було здійснено розповсюдження цукерок під назвою "Маша и Медведь", пакування яких містять зображення персонажів "Маша", "Медведь" з аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь". Пропонування до продажу вказаного товару здійснювалось відповідачем шляхом розміщення його на стелажах в приміщенні магазину.

На думку колегії суддів, доводи відповідача щодо реалізації іншого товару, без порушення прав позивача, спростовуються поданими позивачем доказами - відеофіксацією та беззаперечно підтверджують факт використання об'єктів авторського права шляхом їх розповсюдження в роздрібній мережі, майнові авторські права на які належать позивачу.

Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження правомірного використання аудіовізуального твору (зображення персонажів "Маша", "Медведь" мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь") відповідач суду не надав.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач неправомірно використовував об'єкти авторського права, виключні майнові права на які належать позивачу, шляхом продажу товару із зображенням персонажів "Маша", "Медведь" з мультиплікаційного серіалу "Маша и Медведь".

Так, у пункті "г" частини першої статті 52 Закону встановлено, що за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

При порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право: подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Пунктом "г" частини другої вказаної статті передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

Тобто, використання твору без дозволу суб'єкта авторського права є порушенням авторського права, передбаченим пунктом "а" статті 50 Закону, за яке пунктом "г" частини другої статті 52 цього ж Закону передбачено можливість притягнення винної особи до відповідальності у вигляді сплати компенсації в розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат.

Позивач визначив компенсацію в розмірі 10 мінімальних заробітних плат на день подання позову за використання двох об'єктів авторського права на загальну суму 64000,00 грн., тобто у мінімальному розмірі, передбаченому пунктом "г" частини другої статті 52 Закону.

У підпункті 51.3 пункту 51 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" наведено, що у визначенні розміру такої компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності.

У пункті 42 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 № 5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" зазначено, що розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні.

У визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач реалізував два примірники контрафактного товару загальною вартістю 12,00 грн.

Докази, які б підтверджували реалізацію контрафактного товару в значних обсягах, суду не надано.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову в позові повністю у зв'язку з невідповідністю розміру заявленої компенсації в сумі 64000,00 грн. та ціною в сумі 6,00 грн. за якою був реалізований контрафактний товар, критеріям справедливості, добросовісності та розумності, оскільки зроблений з порушенням норм статей 50 та 52 Закону, якими встановлена відповідальність порушників авторського права.

При цьому, судова колегія враховує і те, що особа, яка розповсюджує примірники, в яких відображено об'єкти авторського права та/або суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення законодавства про авторське право і суміжні права і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договором з третіми особами (п. 27 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12).

Згідно ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Отже, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення господарського суду прийняте внаслідок порушення нормам матеріального права, а тому підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення, яким позовні вимоги належить задовольнити частково в розмірі 10 мінімальних розмірів прожиткового мінімуму, що складає 16000,00 грн. станом на час подання позову, з огляду на незначний розмір доходу відповідача, отриманого ним внаслідок вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України підлягають перерозподілу судові витрати в сумі 3360,00 грн. за розгляд справи в суді першої (1600,00 грн.) та апеляційної інстанції (1760,00 грн.) та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог та вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу компанії Анімаккорд Лтд (Animaccord Ltd) задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.09.2017 у справі № 910/8915/17 скасувати.

3. Прийняти нове рішення.

4. Позов задовольнити частково.

5. Стягнути з фізичної особи-підприємця Ширеніної Інни Валеріївни (03035, АДРЕСА_1, ІПН: НОМЕР_1) на користь компанії Анімаккорд Лтд (Animaccord Ltd) (1095, Республіка Кіпр, м. Нікосія, Ніку Георгію, будинок 6, корпус С, 7 поверх, офіс 703; реєстраційний номер НЕ 244451; Т.І.С. 12244451М; VAT реєстраційний номер CY 10244451К) 16000 (шістнадцять тисяч) грн. компенсації за порушення майнових авторських прав, 3360 (три тисячі триста шістдесят) грн. витрат по сплаті судового збору.

6. В решіт позову відмовити.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді В.О. Пантелієнко

О.М. Остапенко