РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2017Справа №910/15556/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Охоронна компанія "БІЗНЕС СЕКЮРІТІ"

до Головного управління Національної поліції у м. Києві

про стягнення 100 000,00 грн.

Суддя Ярмак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Карапетян А.Р. представник за довіреністю
від відповідача: Не з'явився

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ОХОРОННА КОМПАНІЯ "БІЗНЕС СЕКЮРІТІ" до Головного управління національної поліції у місті Києві про стягнення 100 000,00 грн. матеріальної шкоди, завданої неправомірними діями старшого слідчого Танасійчука О.В.

Ухвалою суду від 15.09.2017 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 10.10.2017.

Заперечуючи проти позову відповідач 10.10.2017 подав відзив на позовну заяву.

У засіданнях суду 10.10.2017, 14.11.2017 оголошувались перерви до 14.11.2017, 21.11.2017 на підставі ст.77 ГПК України.

Ухвалою суду від 14.11.2017 за клопотанням представника позивача продовжено строк розгляду справи в порядку ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

14.11.2017 до суду від позивача надійшли документи по справі.

У судовому засіданні 21.11.2017 представник позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач позов не визнає, у відзиві на позовну заяву вказує, що позивач фактично не міг виконувати свої зобов'язання щодо передачі майна в оренду не через дії старшого слідчого Танасійчука О.В., а з огляду на те, що 03.03.2017 за ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду Трусової Т.О. накладено арешт на нежилі приміщення ТОВ "Охоронна компанія "БІЗНЕС СЕКЮРІТІ" та заборонено здійснювати будь-які реєстраційні дії. Стверджує, що позивачем не доведено наявність причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та понесенням матеріальної шкоди у заявленому розмірі, та пояснює, що Головне управління Національної поліції у м. Києві не має законних підстав для втручання в здійснення повноважень слідчими під час розслідування кримінальної справи, тому у задоволенні позову просить відмовити.

Відповідач свого представника у засідання суду 21.11.2017 не направив, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином.

У судовому засіданні 21.11.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст.85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Охоронна компанія "БІЗНЕС СЕКЮРІТІ" є власником нежитлових приміщень з № 11 по № 15, № 15а, з № 16 по № 31, з № 71 по № 83, з № 85 по № 92 (частина групи приміщень № 1а), загальною площею 640.00 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (далі - приміщення), що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру речових прав.

15.03.2017 за актом № 1 на підставі договору оренди приміщення № 1 від 15.03.2017 позивачем було передано в оренду ТОВ «Вітязь-КБ» частину нежилого будинку, загальною площею 332,7 кв.м. у нежилому будинку (літера А), який розташований за адресою: АДРЕСА_1, на строк дії договору по 15.03.2018

03.03.2017 слідчим суддею Дарницького районного суду Трусовою Т.О. за клопотанням старшого слідчого Відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві було винесено ухвалу по справі № 753/3921/17 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000248 було накладено арешт на нежилі приміщення з № 11 по № 15, з № 16 по № 31, з № 71 по № 83, з № 854 по № 92 (частини групи приміщень № 1а), загальною площею 640 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 0), заборонено здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаних нежилих приміщень.

31.03.2017 старшим слідчим СВ Дарницького управління Головного управління Національної поліції України в м. Києві Тарасійчуком О.В. в рамкам досудового розслідування № 0000248 було винесено постанову про визнання речовим доказом, в якій встановлено, що в провадженні слідчого відділу Дарницького управління поліції ГУНП у місті Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000248 від 01.12.2016 за ознаками вчинення злочинів передбачених ч.4. ст. 358, ч. 1 ст. 364 КК України.

Вказаною постановою слідчий постановив нежилі приміщення з № 11 по № 15, з № 16 по № 31, з № 71 по № 83, з № 854 по № 92 (частини групи приміщень № 1а), загальною площею 640 кв. м за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 0) визнати речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000248 від 01.12.2016; передати вказані приміщення на відповідальне зберігання потерпілій у кримінальному провадженні - ОСОБА_3.

Позивач вказує, що передавши на відповідальне зберігання третій особі приміщення позивача, старший слідчий СВ Дарницького УП ГУНП України у м. Києві Танасійчук О.В. суттєво обмежив права ТОВ "Охоронна компанія "БІЗНЕС СЕКЮРІТІ", як власника на володіння, користування та розпорядження належним йому майном, зокрема, винесення постанови від 31.03.2017 позбавило його можливості надавати приміщення в оренду та відповідно отримувати встановлену договором оренду плату у розмірі 20 000,00 грн. щомісячно, що за п'ять місяців оренди становить 100 000,00 грн.

Посилаючись на ухвалу Дарницького районного суду м Києва від 07.04.2017 по справі № 753/6095/17, в якій за ствердженням позивача, встановлено неправомірність дій старшого слідчого Танасійчука О.В. щодо передачі приміщення на відповідальне зберігання ОСОБА_3, а не позивачу, та положення ч. 6 ст. 1176, ст. 1172 ГПК України, позивач просить стягнути з відповідача, як роботодавця вказаної особи 100 000,00 грн. матеріальної шкоди.

Дослідивши наявні в матеріалах справи та надані в судовому засіданні докази, господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог належить відмовити повністю, виходячи з наступного.

Предметом розгляду у цій справі є вимога позивача про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішенням, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду на підставі ч. 6 ст. 1176 Цивільного кодексу України.

У відповідності до положень зазначеної статті шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Такі приписи у частині 6 статті 1176 ЦК України дають підстави для висновків, що держава несе відповідальність за наявності підстав, установлених ст. 1166 ЦК України, зокрема, вини зазначених у цій статті органів чи посадових або службових осіб. Зважаючи на це, шкода відшкодовується на загальних підставах.

Таким чином, у спірних правовідносинах, настання цивільно-правової відповідальності відповідача може виникнути на підставі положень статті 1166 ЦК України, відповідно до частини першої якої майнова шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

За приписами статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

В розумінні ст.ст. 1167, ч. 6 ст. 1176 ЦК України, неправомірність дій (бездіяльності) органу державної влади має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, постановою, ухвалою, які можуть мати преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди.

Таких доказів суду не надано.

Позивач на підтвердження неправомірності дій слідчого СВ Дарницького управління Головного управління Національної поліції України в м. Києві Танасійчука О.В., посилається на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 07.04.2017 по справі № 753/6095/17.

Проте, як вбачається з наданих позивачем матеріалів, вказана ухвала була винесена 07.04.2017 слідчим суддею Дарницького районного суду міста Києва Шклянкою М.П. по справі № 753/6095/17 за результатом розгляду скарги Ровенського О.В. - представника ТОВ «Охоронна компанія "БІЗНЕС СЕКЮРІТІ" щодо неповернення тимчасово вилученого майна, якою у задоволенні скарги відмовлено.

При винесенні вказаної ухвали слідчим суддею достовірно встановлено, що на момент розгляду скарги єдиним володільцем та власником нежитлових приміщень є саме ТОВ «Охоронна компанія "БІЗНЕС СЕКЮРІТІ" і виходячи з приписів ст.100 КПК України, якщо і мала відбутися передача нежитлових приміщень, то передаватися вони повинні були саме ТОВ «Охоронна компанія "БІЗНЕС СЕКЮРІТІ". Передача ж нежитлових приміщень ОСОБА_3, як власнику майна, на відповідальне зберігання, згідно постанови від 31.03.2017 про визнання речовим доказом, є безпідставним.

В той же час, зазначено, що главою 26. Параграфом 1 КПК України передбачено оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування. Відповідно до ст. 303 КПК України встановлено виключний перелік питань, органів та посадових осіб, рішення , дії та бездіяльність яких може бути оскаржено слідчому судді на досудовому провадженні. До вказаного переліку питань не входить оскарження постанови слідчого про визнання речовим доказом. Згідно ч.2 ст. 303 КПК України, скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами ст.ст. 314-316 КПК України.

Таким чином, ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 07.04.2017 по справі № 753/6095/17 підтверджує факт безпідставної передачі майна не позивачу, а іншій особі, проте не є доказом в розумінні ст. 33 ГПК України, неправомірності та протиправності дій слідчого Танасійчука О.В.

Доказів оскарження дій слідчого СВ Дарницького управління Головного управління Національної поліції України в м. Києві Тарасійчука О.В. щодо передачі речового доказу, у т.ч. в порядку ст.303 КПК України, суду не надано.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14.09.2017 у справі № 11-сс/796/2183/2017 за апеляційною скаргою представника ТОВ «Охоронна компанія "БІЗНЕС СЕКЮРІТІ" - Ровенського О.В. ухвалу слідчого судді Дарницького районного суду Трусової Т.О. від 03.03.2017 по справі № 753/3921/17 скасовано, проте також не з мотивів неправомірності дій слідчого, а з огляду на відсутність у матеріалах справи постанови слідчого про визнання майна речовим доказом.

Таким чином, позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували неправомірність дій слідчого та факт заподіяння незаконними рішеннями та діями слідчого шкоди позивачу.

Натомість, перевірку правомірності дій слідчого Танасійчука О.В. у цій справі до компетенції господарських судів України не віднесено.

Суду також не надано доказів причинно-наслідкового зв'язку між діями слідчого та шкодою, завданою юридичній особі, а також не доведено понесення позивачем як юридичною особою витрат у заявленому розмірі шкоди.

Посилання позивача на положення ст. 1172 ЦК України, за недоведеності неправомірності дій та вини відповідача, причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача на понесеною шкодою відповідно до ч.6 ст. 1176 ЦК України, не є підставою для покладення на відповідача обов'язку відшкодувати шкоду у заявленому розмірі.

Проаналізувавши положення чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог в зв'язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст.49 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 20.12.2017

Суддя О.М.Ярмак