ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2017 р.Справа № 922/3790/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Кучко А.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рабен Україна", смт. Велика Димерка, Київська область
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЕУ", м. Харків
про стягнення 10766,86 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність б/н від 22.02.2017

відповідача - ОСОБА_2, довіреність №228-Ю від 24.11.2017

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рабен Україна", смт. Велика Димерка, Київська область (позивач) 13.11.2017 р. звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЕУ", м. Харків , в якому просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 7548,08 грн., пеню в розмірі 927,48 грн., штраф у розмірі 1509,62 грн., 3 % річних в розмірі 110,43 грн. та інфляційні нарахування в розмірі 383,74 грн. Також до стягнення заявлені судові витрати зі сплати судового збору. В обґрунтування позову позивач зазначає про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором № К 957/2017-110 від 07.04.2017 в частині оплати наданих транспортно - експедиційних послуг у міжнародному сполученні. В якості правових підстав позову позивач вказує, зокрема, на норми ст.ст. 526, 530, 612, 625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.12.2017 усне клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи задоволено та розгляд справи відкладено на 11.12.2017 р. о 10:30год., відповідно до приписів ст. 77 ГПК України.

07.12.2017 через канцелярію суду, до матеріалів справи від позивача надійшла заява про надання для огляду в судовому засіданні оригінали документів, копії яких подано з позовними матеріалами (вх. №40954).

07.12.2017 на офіційну електронну адресу суду (вх. №2726) та 11.12.2017 через канцелярію суду, до матеріалів справи (за вх. № 41173) від позивача надійшли письмові пояснення, в яких останній заперечує проти відзиву на позовну заяву відповідача з підстав, наведених у даних поясненнях. Надані позивачем пояснення досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

07.12.2017 на офіційну електронну адресу суду (за вх. №2727) та 11.12.2017 через канцелярію суду, до матеріалів справи (за вх. № 41174) від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач збільшує розмір позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача 10766,86 грн., що складається з: 7548,08 грн. - основного боргу, 1100,57 грн. - пені, 129,66 грн. - 3% річних, 1509,62 грн. - штрафу, 478,93 грн. - інфляційних втрат.

За клопотанням позивача, розгляд даної господарської справи 11.12.2017 проводиться в режимі відеоконференції в порядку ст.74-1 ГПК України. Запис відеоконференції здійснюється на диск № DVDX-00601.

Позивач в призначене судове засідання 11.12.2017 з'явився, заявлені позовні вимоги з врахуванням поданої заяви про збільшення розміру позовних вимог підтримав повністю та наполягав на задоволенні позову.

Відповідач в призначене судове засідання 11.12.2017 з'явився, проти заявлених позовних вимог заперечив повністю з підстав, викладених у наданому відзиві на позовну заяву.

Розглянувши подану позивач заяву про збільшення розміру позовних вимог, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, враховуючи вимоги ст.22 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких позивач, до прийняття рішення по справі, має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог, і таким чином суд приймає її до розгляду, а спір вирішується, виходячи з нової ціни позову, яку визначив позивач у вказаній заяві - 10766,86 грн., (що складається з: 7548,08 грн. - основного боргу, 1100,57 грн. - пені, 129,66 грн. - 3% річних, 1509,62 грн. - штрафу, 478,93 грн. - інфляційних втрат.

Господарським судом оригінали документів, доданих до позовної заяви та які містяться в матеріалах справи №922/3790/17 оглянуто в судовому засіданні.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною ОСОБА_2 України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

У судовому засіданні 11.12.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні вимоги та заперечення проти них, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду даної справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

07.04.2017 між позивачем - Товариство з обмеженою відповідальністю "Рабен Україна" (експедитор) та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "ІТЕУ" (замовник) було укладено Договір № К 957/2017-110 (далі - Договір) (т.с. І а.с. 14-20), відповідно до умов п. 1.1. якого, експедитор зобов'язався за плату і за рахунок замовника забезпечити надання транспортно-експедиційних послуг у міжнародному сполученні, а також інші послуги, пов'язані з перевезенням (далі-послуги), а замовник зобов'язався оплачувати надавані експедитором послуги.

Згідно з умовами п. 1.2. вищевказаного Договору, замовник оплачує виконання доручення в сумі, узгодженій сторонами в Заявці-договорі (зразок Заявки - Додаток №1), в суму доручення включено витрати експедитора на виконання доручення Замовника і винагорода експедитора.

Відповідно до п. 1.3. Договору, Заявки, узгоджені сторонами, регулюють взаємини сторін щодо кожного окремого доручення на транспортно- експедиційне обслуговування і є невід'ємною частиною цього Договору.

Згідно з п. 1.4. Договору, взаємовідносини замовника та експедитора регулюються положеннями чинного законодавства України та Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (надалі "Конвенція КДПВ), Європейської угоди про перевезення небезпечних вантажів (ДОПНВ) та іншими Конвенціями та Угодами, які відносяться до міжнародного перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Сторони визначають вартість послугу Заявці (п. 4.1. Договору).

Згідно з умовами п. 4.2. Договору, рахунок на оплату виписуються Експедитором і надається Замовнику після надання послуг. Підтвердженням факту надання послуг є відмітка вантажоодержувача на СМЯ в отриманні вантажу. Сторони підписують Акт виконаних робіт, який є невід'ємною частиною даного договору по факту надання транспортно-експедиційних послуг. В рахунку на оплату експедитор виставляє суму за послугу - адміністрування замовлення.

Згідно з п. 4.3. Договору, оплата наданих послуг здійснюється Замовником по безготівковому розрахунку на розрахунковий рахунок експедитора, який вказано у Рахунку. Оплата здійснюється протягом 7 (семи) банківських днів з дня отримання рахунку. Моментом оплати вважається дата зарахування коштів на розрахунковий рахунок експедитора.

Відповідно до п. 4.3.1. Договору, у тому випадку, якщо строк оплати рахунку перевищено Замовником, Експедитор, згідно ст.ст. 546, 594-597, п.4 ст.916 ЦК України, має право притримати вантаж Замовника до повного погашення заборгованості за даним Договором.

Згідно з п. 4.4. Договору, акт виконаних послуг повинен бути підписаний Замовником та повернутий Експедитору протягом 3 днів з дати його отримання або 7 днів з дня направлення Акту рекомендованим листом. У випадку відсутності у вказаний строк письмових зауважень замовника, послуги вважаються виконані належним чином, а Акт затвердженим і таким, відносно якого у замовника немає зауважень.

Відповідно до п. 4.5. Договору, випадку зміни ціни на паливно-мастильні матеріали та/або зміни соціально-економічної ситуації в Україні або в світі, Сторони переглядають нові тарифи на послуги Експедитора, та підписують відповідний додаток до даного договору, в якому на підставі зазначених змін розраховують та визначають нові тарифи

Так, як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов зазначеного вище Договору, а саме, умов п. 2.1, сторонами була погоджена Заявка № 110/704/29010 від 07.04.2017 (шляхом обміну по факсу, електр. пошті), відповідно до умов якої сторонами погоджено перевезення Товару за напрямом ОСОБА_1 (Варшава) - Україна (склад Рабен, ОСОБА_3). Сторонами узгоджена вартість перевезення в сумі 260 євро. Із змісту вищевказаної Заявки вбачається, що до перевезення було прийнято 3 палети, вагою 1035 кг.

Позивач звернувся з даним позовом до господарського суду, в якому наголошує про те, що на виконання умов укладеного Договору позивачем були надані послуги відповідачу з транспортної експедиції та транспортні послуги.

На підтвердження здійснення перевезення позивачем подано до матеріалів справи міжнародну автомобільну накладну (СМR) №55199, згідно якої було здійснено перевезення вантажу на замовлення відповідача у міжнародному сполученні (т.с. І а.с. 21).

У відповідності до умов укладеного Договору, послуги приймалися за актом, а оплачуються на підставі виставлених позивачем рахунків.

Так, на підставі міжнародної автомобільної накладної (СМR) №55199 позивачем 03.05.2017 були сформовані та виставлені відповідачу: Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № КІ-0003045 від 03.05.2017 року на суму 7548,08 грн.; рахунок-фактуру № КІ-0003045 від 03.05.2017 року на суму 7548, 08 грн.

Таким чином позивачем наголошено про те, що останнім належним чином виконані свої зобов'язання за зазначеними вище Договором № К 957/2017-110 від 07.04.2017 та Заявкою № 110/704/29010 від 07.04.2017 виконав своєчасно та належним чином, проте, відповідач не здійснював оплату за вказаними актами та рахунками, в строк встановлений п. 4.3. Договору та не надав будь-яких пояснення про причини затримки оплати, у звязку із чим, у відповідності до п. 4.4 Договору - послуги, на думку позивача, вважаються прийнятими без будь - яких зауважень, акти - затверджені, а рахунки такими, що підлягають оплаті.

Позивачем також наголошено про те, що після отримання відповідачем виставлених позивачем ОСОБА_4 здачі-прийняття робіт (надання послуг) № КІ-0003045 від 03.05.2017 року на суму 7548,08 грн. та Рахунку - фактури № КІ-0003045 від 03.05.2017 року на суму 7548, 08 грн., останній повторно надіслав відповідачу вказані вище Рахунок та ОСОБА_4 разом із Претензією.

Окрім того, позивачем зазначено про те, що при наступному направленні Претензії з Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № КІ-0003045 від 03.05.2017 на суму 7548,08 грн. та Рахунком - фактурою № КІ-0003045 від 03.05.2017 на суму 7548,08 грн., 20.10.2017 відповідач відмовився від приймання пакету документів, що зафіксовано представником курєрської служби (т.с. І а.с. 82-89).

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Відповідач під час розгляду справи, у судовому засіданні 27.11.2017 під час надання суду пояснень по суті спору проти позову заперечував частково (т.с. І а.с. 45), проте у наданому відзиві на позовну заяву проти позову заперечив повністю (т.с. І а.с. 75-76), посилаючись, зокрема, на те, що позивач безпідставно вимагає подвійної оплати транспортних послуг без будь - якого документального обґрунтування позовних вимог, також, відповідачем зазначено про те, що позивачем порушено передбачений п. 7.3. Договору обов'язковий досудовий претензійний порядок розгляду спорів.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 909 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст.929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст.929 Цивільного кодексу України договір транспортного експедирування є оплатним.

Відповідно до ст.931 Цивільного кодексу України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивачем подано: укладений між сторонами Договір № К 957/2017-110 від 07.04.2017; погоджену між сторонами згідно умов п. 2.1 Договору Заявку № 110/704/29010 від 07.04.2017; міжнародну автомобільну накладну (СМR) №55199.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки відповідачем не спростовано зі свого боку обставини, які повідомлені позивачем при розгляді даної справи, господарський суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 7548,08 грн. обґрунтованими, такі, що мають своє документальне підтвердження матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

За прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання з оплати послуг, позивачем також заявлено до стягнення 3 % річних у розмірі 129,66 грн., нараховані за період з 13.05.2017 по 07.12.2017 та інфляційні витрати у розмірі 478,93 грн., нараховані за період: 13.05.2017 по 07.12.2017.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши Розрахунок нарахованих інфляційних втрат у розмірі 478,93 грн. та 3 % річних у розмірі 129,66 грн., суд вважає його таким, що відповідає обставинам справи та вимогам законодавства, а тому задовольняє позов в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 478,93 грн. та 3 % річних у розмірі 129,66 грн.

Розглядаючи вимогу про стягнення пені у розмірі 1100,57 грн. та штрафу 20 % від вартості замовлених послуг у розмірі 1509,62 грн. суд зазначає про наступне.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Умовами п. 5.3.7. Договору № К 957/2017-110 від 07.04.2017 сторони передбачили, що за порушення замовником (відповідачем) термінів оплати послуг, він сплачує експедитору пеню у розмірі подвійної ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення, а в разі прострочення більше 30 календарних днів замовник додатково сплачує штраф у розмірі 20% від вартості замовлених послуг за користування цими коштами.

Таким чином, погодивши умови п. 5.3.7. Договору відповідач погодився з викладеними у ньому умовами.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Таким чином одночасне стягнення пені та штрафу не суперечить вимогам чинного законодавства та ст.61 Конституції України.

Між тим, перевіривши розрахунок нарахованої позивачем суми пені та штрафу, суд вважає його таким, що здійснений невірно, тому за розрахунком суду, задоволенню підлягає сума пені у розмірі 1077,82 грн. та 1509,61 грн. штрафу, в решті позову в цій частині суд відмовляє у зв'язку з невірним нарахуванням.

Враховуючи норми ст. 49 ГПК України, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІТЕУ" (61145, м. Харків, вул. Клочківська, 111-А, ) на користь Товариство з обмеженою відповідальністю "Рабен Україна" (07442, Київська область, Броварський район, смт. Велика Димерка, вул. Броварська, 150, ) - 7548,08 грн. основного боргу; 129,66 грн. 3 % річних; 478,93 грн. інфляційний втрат; 1077,82 грн. пені; 1509,61 грн. штрафу; 1596,61 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.12.2017 р.

Суддя ОСОБА_5