ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2017 р.Справа № 922/3495/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жигалкіна І.П.

при секретарі судового засідання Кісельовій С.М.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації, смт. Хорошеве Харківської області
до Харківського національного аграрного університету ім. В. В. Докучаєва, с. Докучаєвське, Харківська область
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (дов. №20/17 від 10.01.2017 р.)

відповідача - ОСОБА_2 (дов. № 1125/01-24 від 26.09.2017 р.); ОСОБА_3 (дов. № 1125/01-24 від 26.09.2017 р.)

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Комунальне підприємство теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Харківського національного аграрного університету ім. В. В. Докучаєва (надалі - Відповідач) заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 1 029 858,36 грн. (де: основна заборгованість за невиконання договірних зобов'язань - 844 146,87 грн.; пеня - 112 093,22 грн.; інфляція - 56 557,83 грн.; три відсотки річних - 17 060,44 грн.) А також просить суд покласти на Відповідачів судовий збір.

Ухвалою суду від 21.11.2017 р. розгляд справи було відкладено до 07.12.2017 р. о 10-45 год.

07 грудня 2017 року у судовому засіданні від представника Позивача заяв та клопотань не надійшло.

07 грудня 2017 року у судовому засіданні від представника Відповідача заяв та клопотань не надійшло, через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву (вх. №40605 від 05.12.2017р.).

Судом оголошено про перерву у судовому засіданні до 12 грудня 2017 року до 11год. 30хв.

12 грудня 2017 року судове засідання продовжено.

Представник Позивача у судовому засіданні та у наданому додатковому поясненні (вх. №41235 від 11.12.2017 р.) підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник Відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні у повному обсязі. Зокрема, вказує у своєму відзиві на те, що відповідач звернувся із заявою до органів прокуратури для проведення останніми перевірки обставин постачання позивачем теплової енергії відповідачу та нарахування коштів за її споживання, оскільки на думку останнього у даному спорі присутні ознаки кримінального порушення, а саме розкрадання держаних коштів.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 ГПК України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 ГПК України розглядає справу за наявними матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши представників сторін, всебічно і повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

19.01.2016 між сторонами був укладений договір №125/01/16 про купівлю-продаж теплової енергії в гарячій воді за бюджетні кошти (договір), відповідно до умов якого теплопостачальна організація (Позивач) зобовязується у період дії цього договору постачати споживачу теплову енергію в потрібних йому обсягах, а споживач - прийняти і оплатити теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (п. 1.3 договору).

Згідно п. 1.2 договору, місце поставки теплової енергії: Україна, 62483, Харківська область, сел. Докучаєвське, учбове містечко ХНАУ ім. В.В. Докучаєва (згідно з додатком 1 до цього договору), теплова енергія постачається Споживачу в обсязі 2700,0486 Гкал на потреби опалення (п.1.3. Договору).

Відповідно до п. 10.1 договору він набуває чинності з дати підписання і скріплення печатками сторонами і діє до 31 грудня 2016 року включно, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення. Відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України договір поширює свою дію на відносини, що склалися між сторонами до укладання договору з 01 січня 2016 року.

Відповідно до п. 4.1 договору, розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводиться шляхом перерахування коштів на рахунок теплопостачальної організації, вказаній в договорі, відповідно до встановлених тарифів, діючих в період постачання теплової енергії та на підставі комерційного обліку теплової енергії, а при їх відсутності - розрахунковим способом відповідно до чинних нормативно-правових актів, або в іншій формі яка не суперечить чинному законодавству України. Розрахунковим періодом є місяць, за результатом якого підписується акт виконаних робіт з постачання теплової енергії за розрахунковий період (в 2-х примірниках).

Згідно п. 4.2 договору факт отримання теплової енергії підтверджується актом виконаних робіт, який теплопостачальна організація до 10 числа кожного місяця надає на підпис споживачеві разом з актом звіряння розрахунків. Споживач зобовязаний підписати акти та повернути їх теплопостачальній організації протягом 3-х робочих днів. Якщо протягом зазначеного строку акти не підписані без мотивованого обґрунтування та не повернуті теплопостачальній організації, вони вважаються такими, що підписані належним чином та є підставою для оплати послуг.

Згідно п. 4.3 договору, споживач здійснює попередню оплату. До початку розрахункового періоду споживач сплачує теплопостачальній організації вартість очікуваного обсягу споживання теплової енергії у наступному розрахунковому періоді з урахуванням залишкової суми розрахунків на початок розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію споживач здійснює до 18 числа місяця, наступного за розрахунковим.

На виконання умов договору Позивач повністю виконав свої зобов'язання щодо Договору від 19.01.2016р. № 125/01/16 про купівлю-продаж теплової енергії в гарячій воді за бюджетні кошти, про що свідчить підписані сторонами двосторонні акти прийому-передачі теплової енергії від 31.10.2016р. та від 30.11.2016р. (а.с. 28-29). Акт прийому-передачі теплової енергії за грудень 2016р. вважається підписаним Відповідачем та є підставою для оплати на підставі п.4.7. Договору ...Споживач зобов'язаний підписати акти та повернути Теплопостачальній організації протягом 3-х робочих днів. Якщо протягом зазначеного строку акти не підписані без мотивованого обґрунтування та не повернуті Теплопостачальній організації, вони вважаються такими, що підписані належним чином та є підставою для оплати послуг». Як зазначає Позивач зазначений акт був направлений Відповідачу, але на момент звернення до суду підписаного Відповідачем акту прийому-передачі теплової енергії за грудень 2016р. на адресу Позивача не надійшло.

Факт постачання теплової енергії також підтверджується підписаними сторонами на початку та в кінці опалювального періоду актами підключення та відключення об'єктів теплоспоживання. Крім того, сторонами кожного місяця підписувалися відомості показань вузла обліку споживання теплової енергії (а.с. 44 -58).

03.06.2017 Позивачем на адресу Відповідача була направлена претензія №752/17 з вимогою про оплату боргу. Втім, вказана претензія залишена без відповіді та задоволення.

Такі обставини, на думку Позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

На підставі невиконання Відповідачем своїх зобов'язань у встановленому порядку строку, Позивачем нараховано 3% річних, які складають 17 060,44 грн., інфляційні втрати в сумі 56 557,83 грн. та пеня в сумі 112 093,22 грн.

Загальна заборгованість Відповідача за договором від 19.01.2016р. № 125/01/16 про купівлю-продаж теплової енергії в гарячій воді за бюджетні кошти перед КПТМ за період з 01.10.2016р. по 31.12.2016р. включно складає 1 029 858,36 грн., з яких: - 844 146,87грн. - основна заборгованість за невиконання договірних зобов'язань; - 17 060,44 грн. - 3% річних; - 56557,83 грн. - інфляційні втрати; - 112 093,22 грн. - пеня.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши присутніх представників сторін, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані сторонами докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав вимог учасників судового процесу, користуючись принципом об'єктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 15 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV (надалі - ЦК України) закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також права на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб, передбачений чинним законодавством (ч. 1 ст. 16 ЦК України). В свою чергу відповідно до ст. 20 Господарського кодексу України від 16 січня 2003 року N 436-IV (надалі ГК України), кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Згідно приписів статей 549-552 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) визнається грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка , що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Проценти на неустойку не нараховуються. Сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обовязку в натурі. Згідно із статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В ст. 525 ЦК України вказано, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 3 ст. 510 ЦК України передбачено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Статтею 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

В свою чергу, згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Отже, наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані щодо невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань по оплаті теплової енергії у розмірі та у строк, встановлений договором, дають підстави для висновку суду про правомірність позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за неналежне виконання договірних зобов'язань у розмірі 844 146,87 грн.

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені статтею 611 Кодексу. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У п. 7.6 договору сторони погодили, що за несвоєчасне виконання розрахунків за спожиту теплову енергію споживач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми за кожен день прострочення сплати за період з дня наступу заборгованості до фактичної оплати.

З наявного в матеріалах справи розрахунку пені вбачається, що позивачем розрахунок пені здійснено вірно та суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 112 093,22 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Судом перевірений наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат та встановлено, що вказаний розрахунок позивачем здійснено вірно, отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 17060,44 грн. 3% річних та 56557,83 грн. інфляційних втрат також підлягають задоволенню.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивач не має ліцензії на діяльність з виробництва теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії, крім виробництва, транспортування та постачання теплової енергії за нерегульованим тарифом та про те, що Харківська районна рада Харківської області не затверджувала тарифи для КПТМ, оскільки позивачем суду подані належним чином завірені копії ліцензій на постачання теплової енергії, на транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, на виробництво теплової енергії на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії, на виробництво теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, ТЕС, АЕС і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії. Крім того, позивачем суду подані копії постанов НКРЕКП про встановлення тарифів для КПТМ Харківського району Харківської районної державної адміністрації.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими доданими до матеріалів справи доказами та не спростовані відповідачем.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 11, 16, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 629 Цивільного кодексу України, статями 20, 173, 174, 193 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва (62483, Харківська область, Харківський район, сел. Докучаєвське, учбове містечко ХНАУ ім. В.В. Докучаєва, , р/р 3761, 3761 ДКСУ МФО 820172) на користь Комунального підприємства теплових вмереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації (62466, Харківська область, Харківський район, смт. Хорошеве, вул. Горького, 1; поштова адреса: 61037, м. Харків, вул. Балашовська, 25, , р/р 260075316 ПАТ "Мегабанк" м. Харкова, МФО 351629) загальну суму у розмірі 1029858,36 грн., де: 844146,87 грн. - основна заборгованість за невиконання договірних зобовязань, 17060,44 грн. - 3% річних, 56557,83 грн. - інфляційних втрат, 112093,22 грн. - пені, а також суму судового збору за подання позову, що становить - 15 447,88 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 14.12.2017 р.

Суддя ОСОБА_4