РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2017Справа №910/19473/17
За позовом ОСОБА_1

До 1. ОСОБА_2

2. ОСОБА_3

3. ОСОБА_4

4. ОСОБА_5

5. Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт Капітал Едюкейшн»

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтохім»

Про визнання договорів дарування удаваними та зобов'язання вчинити дії

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_8 - по дов.

від відповідача 1: ОСОБА_9 - по дов.

від відповідача 2: ОСОБА_9 - по дов.

від відповідача 3: ОСОБА_10 - по дов.

від відповідача 4: ОСОБА_10 - по дов.

від відповідача 5: Серебряник О.О. - по дов.

від третьої особи: Ступак А.Ю. - по дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідачів, 1. ОСОБА_2, 2. ОСОБА_3, 3. ОСОБА_4, 4. ОСОБА_5, 5. Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт Капітал Едюкейшн» визнання договорів дарування удаваними та зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.2017р. порушено провадження по справі №910/19473/17 та призначено її розгляд на 29.11.2017р. Одночасно, вказаною ухвалою було залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтохім».

Представником відповідача 1 у судовому засіданні 29.11.2017р. було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи, яке судом розглянуто та задоволено частково.

Представником відповідача 5 у судовому засіданні було подано відзив на позовну заяву, крім того, надано оригінали договір для огляду у судовому засіданні.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином.

У зв'язку з неявкою у судове засідання представника третьої особи, в судовому засіданні у відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України судом оголошено перерву до 06.12.2017р.

Представником позивача 06.12.2017р. через відділ діловодства суду було подано письмове підтвердження відсутності аналогічного спору на виконання вимог ухвали суду.

Представником відповідачів у судовому засіданні було подано відзив на позов.

Представником третьої особи було подано відзив на позов.

У судовому засіданні 06.12.2017р. представником позивача було надано усні пояснення по суті справи, відповідно до яких позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

Представником відповідачів 1, 2, 3, 4, 5 було надано усні пояснення по суті справи, згідно змісту яких проти задоволення позовних вимог надано заперечення.

Представником третьої особи було надано усні пояснення по справі.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, справа може бути розглянута по суті за наявними у ній документами в судовому засіданні 06.12.2017р.

В судовому засіданні 06.12.2017р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників всіх учасників судового процесу, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно п.п.3.1, 6.3 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтохім» в редакції, що затверджена рішенням загальних зборів учасників товариства, оформлених протоколом №7 від 03.12.2014р., засновниками товариства є: ОСОБА_13, яка володіє часткою у розмірі 1300 грн., що відповідає 3,044% статутного капіталу; ОСОБА_2, якій належить частка вартістю 500 грн., що складає 1,171% статутного капіталу товариства; ОСОБА_4, частка якої становить 1000 грн. та складає 2,342% статутного капіталу; ОСОБА_5 з часткою вартістю 1000 грн., що становить 2,342% статутного капіталу; ОСОБА_3 з часткою вартістю 1500 грн., що складає 3,513% статутного капіталу; ОСОБА_1, яка володіє часткою вартістю 23000 грн., що становить 53,864% статутного капіталу; ОСОБА_14, частка якого становить 12900 грн., що дорівнює 33,724% статутного капіталу товариства.

Заявою від 02.08.2017р. ОСОБА_3, підпис якої на вказаній заяві посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юхневич Т.В., було повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтохім» про передачу (уступку) належної частки у розмірі 3% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтохім» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт Капітал Едюкейшн» шляхом укладання договору дарування.

Згідно змісту заяви від 07.09.2017р. ОСОБА_4, підпис якої на вказаній заяві посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юхневич Т.В., учасником повідомлено товариство про передачу (уступку) належної частки у розмірі 2,34% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтохім» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт Капітал Едюкейшн» шляхом укладання договору дарування.

Заявою від 30.09.2017р. ОСОБА_5, підпис якого на вказаній заяві посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юхневич Т.В., було повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтохім» про передачу (уступку) належної частки у розмірі 2,34% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтохім» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт Капітал Едюкейшн» шляхом укладання договору дарування.

Відповідно до заяви від 21.09.2017р. ОСОБА_2, підпис якої на вказаній заяві посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юхневич Т.В., учасником повідомлено товариство про передачу (уступку) належної частки у розмірі 1,17% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтохім» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт Капітал Едюкейшн» шляхом укладання договору дарування.

Проте, за твердженнями позивача, відступлення на підставі договорів дарування відповідачами 1, 2, 3, 4 своїх часток у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтохім» на користь відповідача 5 було здійснено на підставі удаваних договорів дарування, які фактично є договорами купівлі-продажу. На думку заявника, з огляду на удаваність укладених між відповідачами договорів дарування, до правовідносин сторін повинно бути застосовано приписи чинного законодавства, що регулюють правовідносини з купівлі-продажу, в тому числі, щодо переважного права купівлі частки у статутному капіталі товариства її учасником. Означені обставини у сукупності і стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами про визнання удаваними договорів дарування та застосування до правовідносин сторін, правових норм що регулюють договір купівлі-продажу з переведенням прав та обов'язків покупця часток у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтохім» на ОСОБА_1.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідачем 5 наголошено на безпідставності тверджень заявника щодо удаваності договорів дарування часток у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтохім», а отже, і відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно із ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України. Аналогічні положення містить ст.20 Господарського кодексу України.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

За загальним правилом статті 217 Цивільного кодексу України правочин не може бути визнаний недійсним, якщо законові не відповідають лише окремі його частини і обставини справи свідчать про те, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної його частини. У такому разі господарський суд може визнати недійсною частину правочину. Недійсними частини правочину визнаються за загальними правилами визнання правочинів недійсними із застосуванням передбачених законом наслідків такого визнання. Якщо недійсна частина правочину виконана будь-якою із сторін, господарський суд визначає наслідки такої недійсності залежно від підстави, з якої вона визнана недійсною (п.2.11 Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

За приписами ч.1 ст.207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно ч.1 ст.235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору удаваним повинно бути доведено наявність тих обставин, приховання сторонами відповідного правочину іншого договору.

Обґрунтовуючи заявлений позов, ОСОБА_1 посилалась на те, що договори дарування, на підставі яких було здійснено відступлення відповідачами 1, 2, 3, 4 своїх часток у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтохім» на користь відповідача 5, є удаваними та такими, що вчинені з метою приховання договорів купівлі-продажу.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, 02.08.2017р. між ОСОБА_3 (дарувальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Арт Капітал Едюкейшн» (обдаровуваний) було укладено договір дарування частки у статутному капіталі, за умовами п.1.1 якого дарувальник передає безоплатно у власність обдаровуваному, а обдаровуваний приймає частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтохім», ідентифікаційний код 13694889, місцезнаходження: 03039, м.Київ, вул.Фрометівська, буд.18, що становить 3%.

За умовами п.2.1 вказаного договору дарунок вважається переданим обдаровуваному після укладання цього договору, підписання дарувальником заяви про передачу (уступку) належної частки в статутному капіталі підприємства. З моменту переходу права власності на дарунок до обдаровуваного, дарувальник втрачає всі права та обов'язки, які були обумовлені його статусом учасника підприємства щодо дарунку.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами (п.7.1 договору від 02.08.2017р.).

07.09.2017р. між ОСОБА_4 (дарувальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Арт Капітал Едюкейшн» (обдаровуваний) було укладено договір дарування частки у статутному капіталі, за умовами п.1.1 якого дарувальник передає безоплатно у власність обдаровуваному, а обдаровуваний приймає частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтохім», ідентифікаційний код 13694889, місцезнаходження: 03039, м.Київ, вул.Фрометівська, буд.18, що становить 2,34%.

За умовами п.2.1 означеного правочину дарунок вважається переданим обдаровуваному після укладання цього договору, підписання дарувальником заяви про передачу (уступку) належної частки в статутному капіталі підприємства. З моменту переходу права власності на дарунок до обдаровуваного, дарувальник втрачає всі права та обов'язки, які були обумовлені його статусом учасника підприємства щодо дарунку.

Означений договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами (п.7.1 договору від 07.09.2017р.).

Між ОСОБА_5 (дарувальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Арт Капітал Едюкейшн» (обдаровуваний) 13.09.2017р. було укладено договір дарування частки у статутному капіталі, за умовами п.1.1 якого дарувальник передає безоплатно у власність обдаровуваному, а обдаровуваний приймає частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтохім», ідентифікаційний код 13694889, місцезнаходження: 03039, м.Київ, вул.Фрометівська, буд.18, що становить 2,34%.

Відповідно до п.2.1 договору від 13.09.2017р. дарунок вважається переданим обдаровуваному після укладання цього договору, підписання дарувальником заяви про передачу (уступку) належної частки в статутному капіталі підприємства. З моменту переходу права власності на дарунок до обдаровуваного, дарувальник втрачає всі права та обов'язки, які були обумовлені його статусом учасника підприємства щодо дарунку.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами (п.7.1 договору від 13.09.2017р.).

21.09.2017р. між ОСОБА_2 (дарувальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Арт Капітал Едюкейшн» (обдаровуваний) було укладено договір дарування частки у статутному капіталі, за умовами п.1.1 якого дарувальник передає безоплатно у власність обдаровуваному, а обдаровуваний приймає частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтохім», ідентифікаційний код 13694889, місцезнаходження: 03039, м.Київ, вул.Фрометівська, буд.18, що становить 1,17%.

За умовами п.2.1 вказаного договору дарунок вважається переданим обдаровуваному після укладання цього договору, підписання дарувальником заяви про передачу (уступку) належної частки в статутному капіталі підприємства. З моменту переходу права власності на дарунок до обдаровуваного, дарувальник втрачає всі права та обов'язки, які були обумовлені його статусом учасника підприємства щодо дарунку.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами (п.7.1 договору від 21.09.2017р.).

За приписами ч.1 ст.717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір дарування майнового права та договір дарування з обов'язком передати дарунок у майбутньому укладається у письмовій формі. У разі недодержання письмової форми цей договір є нікчемним (ч.3 ст.719 Цивільного кодексу України).

Як було встановлено вище, заявою від 02.08.2017р. ОСОБА_3, підпис якої на вказаній заяві посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юхневич Т.В., було повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтохім» про передачу (уступку) належної частки у розмірі 3% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтохім» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт Капітал Едюкейшн» шляхом укладання договору дарування.

Згідно змісту заяви від 07.09.2017р. ОСОБА_4, підпис якої на вказаній заяві посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юхневич Т.В., учасником повідомлено товариство про передачу (уступку) належної частки у розмірі 2,34% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтохім» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт Капітал Едюкейшн» шляхом укладання договору дарування.

Заявою від 30.09.2017р. ОСОБА_5, підпис якого на вказаній заяві посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юхневич Т.В., було повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтохім» про передачу (уступку) належної частки у розмірі 2,34% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтохім» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт Капітал Едюкейшн» шляхом укладання договору дарування.

Відповідно до заяви від 21.09.2017р. ОСОБА_2, підпис якої на вказаній заяві посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юхневич Т.В., учасником повідомлено товариство про передачу (уступку) належної частки у розмірі 1,17% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтохім» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт Капітал Едюкейшн» шляхом укладання договору дарування.

Відповідно до ст.628 Цивільного кодексу України, ст.180 Господарського кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписом ст.638 Цивільного кодексу України, ст.180 Господарського кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом п.2.6 Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено). У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 Цивільного кодексу України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 Господарського кодексу України тощо).

Враховуючи, що ОСОБА_1 заявлено позов про визнання удаваними вказаних вище договорів дорування, керуючись приписами чинного на момент укладання договору цивільного законодавства України, господарським судом встановлено, що сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору дарування, договір скріплено підписами та печатками (обдаровуваного)сторін, а отже, за висновками суду, спірні правочини було вчинено.

Як вказувалось вище, згідно ч.1 ст.235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Проте, за висновками суду, твердження позивача, що фактично відповідачами укладанням оспорюваних правочинів було приховано договори купівлі-продажу часток у статутному капіталі є такими, що позбавлені належного доказового обґрунтування, а отже, є юридично неспроможними. При цьому, суд зауважує наступне.

Згідно зі ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як вказувалось судом, статтею 717 Цивільного кодексу України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Договір дарування є реальним, завжди безоплатним, одностороннім. Разом з тим, даний договір не позбавлений ознаки двосторонньої угоди, оскільки для його укладення необхідно волевиявлення на прийняття дару від обдарованої особи.

Згідно ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Тобто, з наведеного полягає, що договір купівлі - продажу є оплатним, двостороннім та консенсуальним.

При цьому, вартість відчужуваного майна сплачується продавцеві лише у грошовому вираженні, тому істотною умовою договору є ціна, визначена сторонами шляхом обопільної згоди.

Враховуючи відмінність між договорами купівлі-продажу та дарування, яка полягає в платності за одержане майно, в той час як предметами спірної угоди є частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт Капітал Едюкейшн», які відповідно до п.1.1 договорів від 02.08.2017р., від 07.09.2017р., від 13.09.2017р., від 21.09.2017р. дарувальники передали обдаровуваному безоплатно у власність, а обдаровуваний відповідно їх прийняв, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав вважати, що спірними правочинами відповідачами фактично приховувались договори купівлі-продажу, оскільки у оспорюваних угодах відсутня істотна умова договору купівлі-продажу - оплата товару грошима, що є обов'язковою ознакою такого паровичну.

Аналогічну правову позицію щодо відмінних ознак договорів дарування від договорів купівлі-продажу наведено у постанові від 27.01.2016р. Вищого господарського суду України по справі №910/1681/15-г.

Одночасно, суд звертає увагу заявника на те, що визначення у спірних правочинах умови щодо застосування штрафних санкцій, ніяким чином не вказує на наявність у договорів дарування ознак інших правочинів, зокрема, договору купівлі-продажу.

При цьому, у даному випадку посилання заявника на те, що відповідачами 1-4 ніколи не висловлювалось бажання до відчуження, в тому числі, шляхом дарування своїх часток у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтохім» ніяким чином не вказують на удаваність оспорюваних правочинів та порушення прав позивача, як учасника третьої особи.

Крім того, твердження позивача про те, що останній має відомості стосовно того, що відповідачем 5 пропонувалось учаснику Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтохім» ОСОБА_13 продати, а не передати за договором дарування належу їй частку, суд до уваги не приймає в якості належного обґрунтування позовних вимог, оскільки означені посилання заявника є доказово не обґрунтованими. При цьому, суд звертає увагу позивача на наступне.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст.36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно зі ст.34 вказаного нормативно-правового акту господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи (п.2.5 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Проте, всупереч наведеного вище, ОСОБА_1 не було представлено суду належних та допустимих у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві в якості підстав для визнання договорів дарування, укладених між відповідачами, удаваними.

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав вважати договори від 02.08.2017р., від 07.09.2017р., від 13.09.2017р., від 21.09.2017р. дарування часток у статутному капіталі удаваними, що вказує на безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 до 1. ОСОБА_2, 2. ОСОБА_3, 3. ОСОБА_4, 4. ОСОБА_5, 5. Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт Капітал Едюкейшн» про визнання договорів дарування удаваними та переведення прав покупця.

Всі інші доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Судовий збір згідно з приписами ст.49 Господарського процесуального кодексу України залишається за позивачем.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

08.12.2017 р.

Суддя О.М. Спичак