РІШЕННЯ

19 грудня 2017 рокуСправа № 921/541/17-г/4

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Бурди Н.М.

Розглянув справу

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Антей", вул. Зої Космодем'янської, 4 , с. Будище, Черкаський район, Черкаська область,19620

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агроцентр-Галичина", вул. Кривоноса, 2-Б, м. Тернопіль, 46027

про cтягнення заборгованості в сумі 9 356 800,43 грн.

За участі представників сторін:

позивача: ОСОБА_2, довіреність № б/н від 01.09.17 р. ,

відповідача: ОСОБА_3, довіреність № б/н від 06.09.17 р.

Суть справи:

В розпочатому судовому засіданні представникам сторін процесуальні права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22, 81-1 ГПК України, розяснено.

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Антей", вул. Зої Космодем'янської, 4, с. Будище, Черкаський район, Черкаська область звернулось 25.09.2017 (згідно відтиску штампу вхідної кореспонденції канцелярії Господарського суду вх. № 579 від 25.09.2017) до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агроцентр-Галичина", вул. Кривоноса, 2-Б, м. Тернопіль, про cтягнення заборгованості в сумі 9 356 800,43 грн.

Ухвалою суду від 27.09.2017р. порушено провадження по справі, судове засідання призначено на 26.10.2017 з подальшим відкладенням судового засідання, востаннє на 11.12.2017.

16.11.2017 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду (вх. № 20348 від 16.11.2017), згідно якого зазначає, що позивач всупереч вимогам ст. 57 ГПК України не надіслав останньому копії всіх додатків доданих до позовної заяви. Вважає, що відповідно до п.5 ч.1 ст. 81 ГПК України, неподання позивачем без поважних причин витребувані Господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, є підставою для залишення позову без розгляду, яке судом відхилено з огляду на відсутність у ньому обґрунтування відсутності у ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агроцентр-Галичина" документів, що перераховані у розділі позовної заяви "додатки", а також розяснено його право у відповідності до ст. 22 ГПК України знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги та знімати копії. Як свідчать матеріали справи, 07.12.2017 представник відповідача скористалась вказаним процесуальним правом, шляхом на ознайомлення з матеріалами справи та виготовлення фотокопій документів.

11.12.2017 відповідачем подано письмові пояснення №269 від 08.12.2017, підтримані його представником в судовому засіданні, у яких, серед іншого, відповідач зазначає, що матеріалами справи підтверджено поставку товару по договору №38К від 28.03.2014 лише на суму 1 360 964,09грн, оскільки інші долучені видаткові накладні не відповідають вимогами ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а отже і не можуть вважатись належними доказами у справі. Щодо тверджень позивача про наявну заборгованість відповідача за поставлений за договором поставки ЗП товар є такими, що суперечать умовам зазначеного договору, п.2.2 якого передбачає 100% передоплату, а в .п. 2.4 зазначено, що строк поставки Товару 5 робочих дні з дати оплати Покупцем Товару, а отже, покупець міг отримати Товар лише після попередньої оплати.

Також 11.12.2017 позивачем подано додаткові пояснення б/н від 11.12.2017 у яких заперечує проти посилання ТОВ «Агроцентр-Галичина» на те, що докази, надані позивачем на підтвердження факту поставки товару за договором поставки № 38 К від 28.03.2014 року та договору поставки № ЗП від 21.01.2015 року, є неналежними, оскільки не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», посилаючись на те, що ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Антей» у встановленому чинним законодавством порядку та строк було відображено господарські операції з товариством з обмеженою відповідальністю «Агроцентр-Галичина» за договорами поставки та подано відповідну податкову звітність Державної податкової служби України, а виставлені Постачальником видаткові накладні містять підпис та печатку Покупця, що в свою чергу підтверджує факт одержання Товару Покупцем.

07.12.2017 представником позивача подано клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи (вх. № 21672 від 07.12.2017) згідно переліку.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, який підтриманий ним у судовому засіданні, що відбулося 07.12.2017, у якому щодо позовних заперечував та просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що:

- щодо нарахування суми процентів відповідно до умов п. 7.4 Договору поставки на умовах відстрочення кінцевого розрахунку №38К від 28.03.2014 року відповідач вважає, що встановити дійсний розмір процентів є неможливим. оскільки до матеріалів справи не надано рахунків на підставі який здійснювалася оплата товару, та у відповідності до яких товар відпускався;

- крім того, оскільки до позовної заяви не додано договору №ЗП, а тому не вбачається за можливе визначити правомірність нарахування процентів за договором поставки №ЗП;

- в наданих позивачем на підтвердження факту поставки копіях видатковий накладних відсутні відомості про особу, яка отримувала товар, її прізвище, імя по батькові, посада, також відсутня в накладних інформація про дату та номер довіреності, а відтак їх не можна вважати належними і допустимими доказами, в розумінні ст.ст. 33, 34 ГПК України.

Також, 09.12.2017 відповідачем подано суду клопотання про колегіальний розгляд справи (вх. № 21648 від 07.12.2017), обґрунтовуючи його великим обсягом доказів та складністю перевірки розрахунків сум заборгованості.

07.12.2017 відповідно до розпорядження голови Господарського суду Тернопільської області у задоволенні клопотання про створення колегії для розгляду даної справи відмовлено.

11.12.2017 позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог (вх.№21986 від 11.12.2017), у якій просить суд в порядку ст. 22 ГПК України зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача в примусовому порядку заборгованість за договором №38К від 28.03.2014 у розмірі 9 356 800,43 грн, з яких: 2 700 000 грн основного боргу, 5 800 893,57 грн проценти за користування грошовими коштами та 855 906,86 грн інфляційних нарахувань. Подана заява розцінена судом, як додаткове обґрунтування заявленого позову, оскільки суми зазначені у ній, та суми, визначені у позовній заяві, співпадають.

У відповідності до ст. 77 ГПК України в судових засіданнях розгляд справи неодноразово відкладався та оголошувались перерви (востаннє на 11.12.2017) для надання можливості сторонам подати додаткові докази на підтвердження заявлених ними вимог та заперечень.

Технічна фіксація (звукозапис) судового процесу у відповідності до ст.81-1 ГПК України не здійснюється за відсутності відповідного клопотання представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представників сторін, господарським судом встановлено:

28 березня 2014 між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Антей" (надалі іменується - «Постачальник») та ТОВ «Агроцентр-Галичина» (надалі за текстом - «Покупець») укладено договір поставки на умовах відстрочення кінцевого розрахунку (надалі іменується - Договір №38К), відповідно до п. 1.1. Договору, в строки, визначені договором, постачальник зобовязався передати у власність Покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - Товар), а Покупець - прийняти Товар і оплатити його ціну, сплативши за нього визначену договором грошову суму.

Найменування Товару, його кількість, ціна за одиницю, строки поставки Покупцю, гривнева ціна Товару та її еквівалент в доларах США, порядок та строки оплати ціни Товару, інші умови погоджені сторонами визначені крім тексту цього договору, також, в додатках ( специфікаціях ), які є невідємною частино , цього договору (п. 1.2. Договору).

Згідно п. 2.1. Договору №38К, ціна товару вказана в додатках. Сторони встановлюють ціну договору в гривнях та встановлюють її еквівалент в доларах США. Ціну договору становить ціна Товару.

Ціна Товару, сплачується Покупцем наступним чином:

-30% ціни Товару визначеної відповідно до умов п. 2.4. цього договору - протягом п'яти банківських днів від дня укладання цього Договору, проте не пізніше ніж за один день до дати відвантаження Товару;

-70% ціни Товару визначеної відповідно до умов п. 2.4. цього договору - до 01 жовтня 2014 року. (п. 2.3. Договору №38К ).

Сторони дійшли згоди, що у випадку несвоєчасного виконання грошових зобовязань по оплаті у встановлені договором строки ціни Товару, Покупець сплачує за кожен день прострочення на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу. Також у випадку прострочення виконання грошових зобовязань по оплаті ціни Товару Покупець сплачує на користь Постачальника проценти за неправомірне користування коштами в розмірі 48 (сорок вісім) процентів річних з простроченої суми (п.п. 7.2., 7.4. Договору №38К).

Строк дії даного Договору визначено Сторонами у п. 5, яким передбачено, що господарські зобовязання сторін договору, що виникли на його основі, існують з дня підписання його тексту представниками сторін та припиняються належним виконанням.

Так, на виконання умов Договору №38К від 28.03.2014 та додатків до нього ТзОВ «Антей» поставило Товар, а ТОВ "Агроцентр-Галичина" отримала його на підставі видаткових накладних: видаткова накладна № РН-11/0133 від 28.03.2014 року на суму 20161,20 грн. видаткова накладна № РН-04/0010 від 03.04.2014 року на суму 71995,68 грн., видаткова накладна № РН-04/0030 від 04.04.2014 року на суму 68011,92 грн., видаткова накладна № РН-04/0055 від 09.04.2014 року на суму 266916,00 грн., видаткова накладна № РН-04/0056 від 09.04.2014 року на суму 1094048,09 грн., видаткова накладна № РН-04/0057 від 09.04.2014 року на суму 43186,80 грн., видаткова накладна № РН-04/0063 від 09.04.2014 року на суму 38460,08 грн., видаткова накладна № РН-04/0064 від 09.04.2014 року на суму 285426,78 грн., видаткова накладна № РН-04/0083 від 11.04.2014 року на суму 6561,07 грн., видаткова накладна № РН-04/0084 від 11.04.2014 року на суму 65159,48 грн., видаткова накладна № РН-04/0092 від 14.04.2014 року на суму 11840,40 грн. видаткова накладна № РН-04/0098 від 15.04.2014 року на суму 25008,48 грн., видаткова накладна № РН-04/0116 від 18.04.2014 року на суму 53793,18 грн., видаткова накладна № РН-04/0118 від 18.04.2014 року на суму 6822,36 грн., видаткова накладна № РН-04/0127 від 22.04.2014 року на суму 21158,40 грн., видаткова накладна № РН-04/0149 від 23.04.2014 року на суму 84119,14 грн., видаткова накладна № РН-04/0159 від 24.04.2014 року на суму 88963,54 грн., видаткова накладна № РН-04/0186 від 28.04.2014 року на суму 33472,92 грн., видаткова накладна № РН-04/0203 від 29.04.2014 року на суму 16920,24 грн., видаткова накладна № РН-04/0214 від 29.04.2014 року на суму 24203,52 грн., видаткова накладна № РН-04/0223 від 30.04.2014 року на суму 46449,84 грн., видаткова накладна № РН-04/0235 від 30.04.2014 року на суму 261723,84 грн., видаткова накладна № РН-04/0241 від 30.04.2014 року на суму 24203,52 грн., видаткова накладна № РН-04/0247 від 30.04.2014 року на суму 24897,83 грн., видаткова накладна № РН-04/0248 від 30.04.2014 року на суму 24386,62 грн., видаткова накладна № РН-05/0013 від 05.05.2014 року на суму 198950,28 грн., видаткова накладна № РН-05/0014 від 05.05.2014 року на суму 92413,44 грн., видаткова накладна № РН-05/0022 від 06.05.2014 року на суму 237312,00 грн., видаткова накладна № РН-05/0025 від 06.05.2014 року на суму 33600,00 грн., видаткова накладна № РН-05/0034 від 07.05.2014 року на суму 71396,40 грн., видаткова накладна № РН-05/0044 від 08.05.2014 року на суму 43545,26 грн., видаткова накладна № РН-05/0048 від 08.05.2014 року на суму 33346,80 грн., видаткова накладна № РН-05/0065 від 12.05.2014 року на суму 221808,88 грн., видаткова накладна № РН-05/0082 від 13.05.2014 року на суму 260198,17 грн., видаткова накладна № РН-05/0097 від 14.05.2014 року на суму 162969,72 грн., видаткова накладна № РН-05/0110 від 16.05.2014 року на суму 11242,50 грн., видаткова накладна № РН-05/0124 від 19.05.2014 року на суму 757996,44 грн., видаткова накладна № РН-05/0139 від 20.05.2014 року на суму 401598,96 грн., видаткова накладна № РН-05/0152 від 21.05.2014 року на суму 344842,56 грн., видаткова накладна № РН-05/0167 від 22.05.2014 року на суму 13044,60 грн., видаткова накладна № РН-05/0175 від 23.05.2014 року на суму 12735,64 грн. , видаткова накладна № РН-05/0184 від 26.05.2014 року на суму 187895,52 грн., видаткова накладна № РН-05/0192 від 26.05.2014 року на суму 116984,76 грн., видаткова накладна № РН-06/0009 від 02.06.2014 року на суму 484534,68 грн., видаткова накладна № РН-06/0016 від 02.06.2014 року на суму 153896,83 грн., видаткова накладна № РН-06/0034 від 03.06.2014 року на суму 236151,88 грн., видаткова накладна № РН-06/0041 від 04.06.2014 року на суму 70302,08 грн., видаткова накладна № РН-06/0042 від 04.06.2014 року на суму 22128,60 грн., видаткова накладна № РН-06/0070 від 06.06.2014 року на суму 317857,14 грн., видаткова накладна № РН-06/0094 від 11.06.2014 року на суму 3082,20 грн., видаткова накладна № РН-06/0122 від 13.06.2014 року на суму 11600,86 грн., видаткова накладна № РН-06/0123 від 13.06.2014 року на суму 96540,00 грн., видаткова накладна № РН-06/0124 від 13.06.2014 року на суму 83319,32 грн., видаткова накладна № РН-06/0133 від 16.06.2014 року на суму 12386,28 грн., видаткова накладна № РН-06/0136 від 17.06.2014 року на суму 20049,00 грн., видаткова накладна № РН-06/0152 від 20.06.2014 року на суму 56733,12 грн., видаткова накладна № РН-06/0163 від 23.06.2014 року на суму 33230,68 грн., видаткова накладна № РН-06/0193 від 25.06.2014 року на суму 25719,96 грн., видаткова накладна № РН-07/0014 від 02.07.2014 року на суму 2032,27 грн., видаткова накладна № РН-07/0017 від 04.07.2014 року на суму 48307,50 грн., видаткова накладна № РН-07/0019 від 04.07.2014 року на суму 27757,20 грн., видаткова накладна № РН-07/0020 від 04.07.2014 року на суму 16654,32грн., видаткова накладна № РН-07/0025 від 07.07.2014 року на суму 2032,27грн, видаткова накладна № РН-07/0036 від 09.07.2014 року на суму 48307,50 грн., видаткова накладна № РН-07/0072 від 25.07.2014 року на суму 79771,74 грн., видаткова накладна № РН-08/0013 від 12.08.2014 року на суму 19548,48 грн., видаткова накладна № РН-08/0031 від 22.08.2014 року на суму 11448,96 грн/, видаткова накладна № РН-08/0042 від 29.08.2014 року на суму 12508,56 грн., видаткова накладна № РН-08/0043 від 29.08.2014 року на суму 42993 грн., видаткова накладна № РН-09/0004 від 04.09.2014 року на суму 83428,8 грн., видаткова накладна № РН-09/0006 від 05.09.2014 року на суму 110466,72 грн., видаткова накладна № РН-09/0014 від 08.09.2014 року на суму 24192,00 грн., видаткова накладна № РН-09/0019 від 09.09.2014 року на суму 49525,50 грн., видаткова накладна № РН-09/0039 від 15.09.2014 року на суму 152256,55 грн., видаткова накладна № РН-09/0045 від 15.09.2014 року на суму 9796,80 грн., видаткова накладна № РН-09/0062 від 18.09.2014 року на суму 75499,20 грн., видаткова накладна № РН-10/0008 від 01.10.2014 року на суму 74853,72 грн., видаткова накладна № РН-10/0023 від 07.10.2014 року на суму 18860,40 грн., видаткова накладна № РН-10/0031 від 13.10.2014 року на суму 7583,40 грн., видаткова накладна № РН-10/0036 від 14.10.2014 року на суму 6596,64 грн., видаткова накладна № РН-10/0041 від 20.10.2014 року на суму 18214,56 грн., видаткова накладна № РН-11/0003 від 03.11.2014 року на суму 61044,00 грн.

Також на підтвердження факту здійснення Продавцем поставки Товару ним до матеріалів справи долучено копії рахунків-фактур (всього 77 шт.) та копії податкових накладних згідно переліку, зазначеному у довідці ТзОВ «Антей» «Контроль виписаних податкових накладних, відгрузки та оплати за 01.01.2014-31.03.2017», сформованій станом на 20.02.2017.

Таким чином, матеріали справи свідчать, що позивачем за період з 28.03.2014 по 03.11.2014 поставлено Покупцю на виконання умов Договору №38К Товар на загальну суму 8 512 750,03 грн, строк оплати якого, відповідно до умов цього договору та Додаткових угод до нього, визначено до 01.10.2014 року.

В порушення умов Договору поставки № 38К, Покупець провів оплату за отриманий товар лише частково в сумі 5 925 934,75 грн. На підтвердження факту оплати цих сум позивачем долучено до матеріалів справи довідку №349/5/60-1 від 12.09.2017 по банківському рахунку ТзОВ « Антей», видану ПАТ «Сбербанк», а також довідку АБ «Украгазбанк» №509/1181/2017 від 12.09.2017, про надходження на рахунок позивача 28.10.2016 коштів в сумі 1 800 000 грн від ТзОВ «Агроцентр-Галичина» в якості оплати згідно договору №38К від 28.03.2014.

Тобто заборгованість за поставлений товар станом на день звернення з позовом (25.09.2017) становить 2 700 000,00 грн.

21.01.2015 між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Антей" (надалі іменується - «Постачальник») та ТОВ «Агроцентр-Галичина» (надалі за текстом - «Покупець») укладено договір поставки на умовах 100% передоплати (надалі іменується - Договір №3П), відповідно до п. 1.1. Договору, в строки, визначені договором, постачальник зобовязався передати у власність Покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - Товар), а Покупець - прийняти Товар і оплатити його ціну, сплативши за нього визначену договором грошову суму.

Найменування Товару, його кількість, ціна за одиницю, строки поставки Покупцю, гривнева ціна Товару та її еквівалент в доларах США, порядок та строки оплати ціни Товару, інші умови погоджені сторонами визначені крім тексту цього договору, також, в додатках ( специфікаціях ), які є невідємною частиною, цього договору (п. 1.2. Договору №3П).

Згідно п. 2.1. Договору №3П, ціна товару вказана в додатках. Сторони встановлюють ціну договору в гривнях та встановлюють її еквівалент в доларах США.

Сторони дійшли згоди про те, що у разі здійснення Покупцем 100% передоплати вартості Товару, вважається, що Постачальник має перед Покупцем грошове зобовязання в розуміння ст. 625 ЦК України до моменту виконання своїх зобовязань за Договором чи повернення коштів в разі розірвання Договору за взаємною згодою сторін (п. 2.3. Договору №3П).

Строк поставки 5 робочих дня з дати проведення Покупцем оплати Товару (п. 2.4. Договору №3П).

Також між сторонами даного правочину підписано Додаток №1 від 21.01.2015, Додаток №2 від 21.01.2015, Додаток №3 від 27.01.2015.

На виконання умов Договору №3П Постачальник поставив Покупцю Товар на умовах 100% передоплати на загальну суму 113184,72 грн, на підтвердження чого подав копії видаткових накладних: № РН-0000005 від 22.01.2015 року на суму 5454,72 грн; № РН-0000007 від 27.01.2015 року на суму 21330,00 грн; № РН-0000009 від 28.01.2015 року на суму 86400,00 грн, який в подальшому було повернуто на суму 86 400грн ( копія накладної «Повернення постачальнику №2 від 05.02.2015» долучена до матеріалів справи), з огляду на що слід дійти висновку про відсутність заборгованості за договором №3П від 21.05.2015 станом на день розгляду даної справи, про що не заперечували представники сторін в судових засіданнях.

І оскільки ТОВ "Агроцентр-Галичина" своїх зобовязань по Договору №38К належним чином не виконало, усієї вартості Товару не оплатило, ТОВ "Антей" 01.09.2017 звернулося до ТОВ "Агроцентр-Галичина" з вимогою у семиденний строк з дня одержання даної вимоги сплатити заборгованість за Договором №38К від 28.03.2014. Факт надіслання підтверджується долученою до матеріалів справи копією опису вкладення у цінний лист Ф.107 від 01.09.2017.

Таким чином, з огляду на те, що відповідач взяті на себе зобовязання з оплати поставленого на підставі Договору №38К від 28.03.2014. Товару виконав частково, суму боргу в розмірі 2 700 000,00 грн позивачу не повернув, ТОВ «Антей» звернулося до Господарського суду з позовом про їх стягнення з ТОВ «Агроцентр-Галичина» в примусовому порядку, а також про стягнення: 5 800 893,57 грн процентів за користування грошовими коштами та 855 906,86 грн інфляційних нарахувань за несвоєчасне виконання грошових зобовязань.

Оцінивши зібрані у справу докази та дослідивши норми чинного законодавства, що регулюють розглядувані правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке:

Відповідно до ст.ст. 509, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 ГК України в силу зобовязання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання, що виникають з договору або з інших підстав, визначених ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, цивільні права та обов'язки виникають з договорів, тобто носять диспозитивний характер. Це полягає у обов'язку сторін договору виконувати взяті на себе зобов'язання, визначені умовами договору.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобовязання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами та одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.ст. 525, 629 ЦК України).

Частиною другою статті 193 ГК України передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Матеріали справи свідчать, що між ТОВ "Антей" та ТОВ "Агроцентр-Галичина" виникли зобовязання, що випливають із договору поставки, що регулюється положеннями ст.712 ЦК України, в силу яких продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України). Загальними положеннями про купівлю-продаж (параграф 1 глави 54 ЦК України) передбачено право продавця вимагати оплати товару.

У відповідності до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, а згідно ч. 2 цієї статті передбачено, що покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати. І оскільки у відповідності до п. 2.3. Договору №38К визначено, що 30% ціни Товару визначеної відповідно до умов п. 2.4. цього договору сплачується протягом п'яти банківських днів від дня укладання цього Договору, проте не пізніше ніж за один день до дати відвантаження Товару, а 70% ціни Товару визначеної відповідно до умов п. 2.4. цього договору - до 01 жовтня 2014 року, а тому слід вважати, що обов'язок відповідача оплатити Товар виник саме з вказаної у договорі дати.

Зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Відповідно до норм ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно частини 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач товар і товаророзпорядчі документи отримав без заперечень, про що свідчать підписи представників та відтиски печаток ОСОБА_1 на видаткових накладних згідно переліку (всього 82 шт.).

Отже, позивачем на виконання умов укладеного Договору №38К поставлено Покупцю Товар на загальну суму 8 625 934,75 грн.

Судом встановлено, що Покупцем порушено встановлений п. 2.3. Договору №38К строк оплати одержаного Товару та станом на 01.09.2017 оплачено лише 5 925 934,75грн., водночас в процесі судового розгляду спору відповідачем не подано, а судом не здобуто жодних доказів, які б свідчили про погашення наявної заборгованості, а тому, згідно вимог ст.ст. 33,34 ГПК України, слід вважати, що за ним рахується заборгованість в сумі 2 700 000,00 грн за поставлений Товар.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання, що виникають з договору або з інших підстав, визначених ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, і в установлений строк, а оскільки Покупцем строки, встановлені у п. 2.3. Договору, порушено, він повинен нести відповідальність, передбачену п. 7.2 Договору №38К, у вигляді сплати процентів за неправомірне користування коштами в розмірі 48 (сорок вісім) процентів річних з простроченої суми , що згідно розрахунку позивача, здійсненого з урахуванням часткових проплат, за період з 01.10.2014 (кінцевий строк оплати) по 01.09.2017 становить 5 800 893,57 грн.

Згідно із нормами ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

З оглядку на наведену норму закону слід дійти висновку, що підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге, - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством.

Господарський суд, враховуючи положення названих норм законодавства, умови Договору №38К від 28.03.2014 та матеріали справи, здійснивши перерахунок заявленої до стягнення суми, дійшов висновку про обґрунтованість, підставність нарахування та заявлення до стягнення 5 800 893,57 грн процентів за неправомірне користування коштами.

Правовідносини, що виникли по договору купівлі-продажу, є грошовим зобов'язанням і, зважаючи на їх юридичну природу, до них застосовується ст.625 ЦК України.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку, розмір втрат від інфляції за період з 28.10.2015 по 01.09.2017 становить 855 906,86 грн.

Враховуючи зазначені норми законодавства, оцінивши поданий позивачем розрахунок втрат від інфляції, суд, здійснивши власний арифметичний їх перерахунок, вважає заявлені вимоги в цій частині правомірними, обґрунтованими і такими, що відповідають вимогам закону та умовам договору, а тому задовольняються судом.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ "Антей" про стягнення в примусовому порядку з ТОВ «Агроцентр-Галичина» 9 356 800,43 грн заборгованості, з яких: 2 700 000 грн основного боргу, 5 800 893,57 грн процентів за користування грошовими коштами та 855 906,86 грн інфляційних нарахувань, підлягають до задоволення як обґрунтовано заявлені, належним чином доведені та по суті неоспорені відповідачем.

Щодо посилання ТОВ «Агроцентр-Галичина» на те, що докази, подані позивачем на підтвердження факту поставки за договором №38К від 28.03.2014 є неналежними , оскільки не відповідають вимогам ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (№996-XIV), суд зазначає наступне.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст .1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (надалі Закон України №996-XIV) первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Підпунктом 2.1. пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за №168/70, визначено, що первинні документи це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до ст. 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Частинами 3, 6 Закону №996-XIV встановлено, що відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. Керівник підприємства зобов'язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 9 ЗУ №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні бухгалтерські документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, з огляду на ч.2 ст. 9 згаданого Закону важливо, щоб первинний бухгалтерський документ містив дані, за допомогою яких можна ідентифікувати субєкта господарювання й підписувача. Це може бути як код ЄДРПОУ, так і інша подібна інформація.

Вказаний перелік обов'язкових реквізитів кореспондується з пунктом 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому, слід зазначити, що вимоги наведених норм чинного законодавства щодо правильності оформлення первинних документів, передбачають наявність в документах такого реквізиту, як "інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції" лише альтернативно такому обов'язковому реквізиту, як особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У зв'язку з цим слід взяти до уваги, що відповідно до п. 64 Постанови Кабінету Міністрів України № 1893 від 27.11.1998р. "Про затвердження Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію", яка є обовязковою для усіх підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, порядок обліку, зберігання і використання печаток, штампів і бланків суворої звітності визначається відповідними відомчими інструкціями. Контроль за їх виготовленням, зберіганням та використанням покладається на канцелярії організацій та осіб, відповідальних за діловодство. Згідно п. 65 зазначеної постанови, особи, які персонально відповідають за облік і зберігання печаток, штампів і бланків, призначаються наказами керівників організацій. Виходячи з вищезазначеного, особи які мають право зберігати та використовувати печатки підприємства призначаються наказом керівника організації та несуть персональну відповідальність за неналежне зберігання та використання печатки.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не заперечує проти автентичності відтиску печатки, здійсненого на вказаних вище видаткових накладних , а матеріали справи не містять документів, які б свідчили про втрату зазначеної печатки, її підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі ТОВ «Агроцентр-Галичина».

Крім того, відповідно до ст. 2 ГК України, учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження та основі відносин власності.

Згідно зі ст. 62 ГК України, підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органами місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням та ідентифікаційним кодом.

Таким чином, відтиск печатки підприємства, наявний зокрема на первинних документах, є свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи, у здійсненні певної господарської операції (у даному випадку - прийнятті повернутого товару).

Крім цього, подані позивачем податкові накладні за період з 09.04.2014 по 03.11.2014 свідчать про те, що позивачем, як платником податку, що здійснював господарські операції з поставки товарів по договору №38К від 28.03.2014, надав їх саме на вимогу покупця (ТзОВ «Агроцентр-Галичина»), що послужило підставою для нарахування суми податку, що відноситься до податкового кредиту. Зазначені податкові накладні зафіксували виникнення податкового зобовязання продавця і відображено і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 201.1 Податкового кодексу України встановлено, що саме податкова накладна, підписана уповноваженим платником особою та скріплена печаткою (201.1.), видаються платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

За приписами статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

Всі обставини справи та докази, які мають значення для справи, досліджуються та оцінюються судом в їх сукупності.

І оскільки відповідачем не надано доказів на спростування факту отримання ним товару по видаткових накладних згідно переліку, зазначеного у письмових поясненнях №269 від 28.12.2017 (всього на загальну суму 7 264 969,4 грн), а позивачем , окрім зазначених видаткових накладних , надано суду копії податкових накладних, що також підтверджують факт поставки товарно-матеріальних цінностей на зазначені вище суми, саме на підставі договору №38К, тому слід рахувати, що відповідачем не спростовано в установленому законом порядку факт здійснення позивачем поставки на заявлені суми та згідно з умовами договору №38К.

Судові витрати, у відповідності з вимогами ст.ст. 44, 49 ГПК України та Закону України „Про судовий збір, покладаються на відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст. 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Агроцентр - Галичина" (вул. Кривоноса, 2-Б, Тернопіль, 46027, ідент. код 37556849) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Антей" (вул. Зої Космодем'янської, 4, с. Будище, Черкаський район, Черкаська область,19620, ідент. код 32886324) 9 356 800 (девять мільйонів триста пятдесят шість тисяч вісімсот) грн. 43 коп. заборгованості, з яких: 2 700 000 (два мільйони сімсот) грн основного боргу, 5 800 893 (пять мільйонів вісімсот тисяч вісімсот девяносто три) грн 57 коп. процентів за користування грошовими коштами, 855 906 (вісімсот пятдесят пять тисяч девятсот шість) грн 86 коп. інфляційних нарахувань та 140 352 (сто сорок тисяч триста пятдесят дві) грн 02коп. в повернення сплаченого судового збору .

Наказ видати після вступу рішення у законну силу.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право подати апеляційну скаргу через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Повне рішення складено 19.12.2017.

Суддя Н.М. Бурда