ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2017р. Справа № 917/496/15

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6,Київ 1,01001

до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул.Старий Поділ, 5,Полтава,Полтавська область,36022

про стягнення грошових коштів в сумі 15 345 660, 48 грн.

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. №14-85 від 14.04.2017 року

від відповідача: ОСОБА_2 дов. №10-74/1956 від 15.02.2017 року

ОСОБА_3 дов. №10-74/1951 від 15.02.2017 року

Обставини справи: Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" про стягнення з відповідача на користь позивача 15 345 660, 48 грн. за договором купівлі-продажу природного газу №1942/14-ТЕ-24 від 12.02.2014 року, з яких: 5114182,21 грн. - пеня, 862604,17 грн. - 3% річних, 9368874,10 грн. - інфляційні втрати.

Суд ухвалою від 11.03.2017 року порушив провадження у справі №917/396/17 та призначив її до розгляду.

23.04.2015 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (том 1, арк. с. 97-106).

23.04.2015 року від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 2 049 925,09 грн. основного боргу, 5 161 358,57 грн. пені, 864 962,99 грн. 3% річних та 9 611 303,85 грн. інфляційних втрат, що разом складає 17 687 550,50 грн.

Суд прийняв вищевказану заяву до розгляду.

23.04.2015 року від відповідача до суду надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (том 1, арк. с. 107- 142).

Також 23.04.2015 року від відповідача надійшло до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №917/496/15 до набрання законної сили рішенням по справі №910/8689/15-г.

Суд ухвалою від 21.05.2017 року зупинив провадження у справі №917/496/15 до вирішення пов'язаною з нею справи №910/8689/15-г, що розглядається господарським судом міста Києва (том 2, арк. с. 44-46).

21.05.2017 року від позивача до суду надійшли пояснення по справі (том 1, арк. с. 157-161)

21.05.2015 року від відповідача до суду надійшли доповнення до відзиву на позовну заяву з додатками (том 1 арк. с. 163-250, том 2 акр. с. 1-40).

Також 21.05.2015 року від відповідача до суду надійшло клопотання про колегіальний розгляд справи в зв'язку зі складністю даної справи та необхідністю досліджувати великий обсяг документів (том 1 арк. с. 162).

10.11.2017 року від позивача до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 2 049 925,09 грн. основного боргу, 5 457 895,68 грн. пені, 897 986,44 грн. 3% річних та 9 728 021,96 грн. інфляційних втрат, що разом складає 18 133 829,17 грн. (том 2 арк. с. 65-80).

Оскільки сторони належним чином не повідомили суд про наслідки вирішення справи №910/8689/15-г , суд через Єдиний державний реєстр судових рішень встановив, що рішення господарського суду міста Києва від 08.06.2015 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.09.2015 року у справі № 910/8689/15-г залишено без змін, а касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" без задоволення.

У зв'язку з усуненням обставин, що зумовили зупинення провадження по справі, суд ухвалою від 20.11.2017 року поновив провадження у справі та призначив її до розгляду на 14.12.2017 року (том 2 арк. с. 92).

11.12.2017 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на п. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії» (том 2 арк. с. 95-230).

Представник позивача в судовому засіданні 14.12.2017 року підтримав свою заяву про уточнення розміру позовних вимог, яка надійшла до суду 10.11.2017 року.

Представники відповідача при вирішенні даної заяви покладалися на розсуд суду.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Суд розцінює заяву позивача про уточнення позовних вимог, як заяву про збільшення розміру позовних вимог та приймає вищевказану заяву до розгляду і розглядає даний спір в межах предмету позову в редакції заяви про збільшення розміру позовних вимог.

ОСОБА_3 того, представник позивача в судовому засіданні усно повідомив суду, що відповідач сплатив основний борг в повному обсязі та просив суд задовольнити позовні вимоги в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних.

Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували з підстав наведених у відзиві на позовну заяву від 11.12.2017 року.

В попередньому судовому засіданні (21.05.2015 року) від відповідача надійшло клопотання про колегіальний розгляд справи в зв'язку зі складністю даної справи та необхідністю досліджувати великий обсяг документів (том1 арк. с. 162).

Суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про колегіальний розгляд справи з огляду на наступне.

Статтею 4-6 ГПК України передбачено, що будь-яку справу, що відносить до підсудності місцевого господарського суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Питання щодо колегіального розгляду справ у судах першої інстанції також врегульовано ст. 15 Закону України "Про судоустрій України і статус суддів". Даною нормою, зокрема, встановлено, що справи в судах розглядаються суддею одноособово, а у випадках, визначених процесуальним законом, - колегією суддів.

Таким чином, питання про необхідність та доцільність призначення колегіального розгляду конкретної справи вирішується судом з урахуванням категорії спору та обґрунтованості клопотання про призначення колегіального розгляду справи, а також з огляду на конкретні обставини, що свідчать про складність кожної конкретної справи.

Клопотання про призначення колегіального розгляду справи повинно бути обґрунтованим та вмотивованим, заявником повинні бути вказані конкретні обставини, що свідчать про складність конкретної справи або про складність певної категорії спору. Клопотання також повинно бути підтверджено фактичними обставинами та ґрунтуватися на певних конкретних доказах.

З матеріалів справи вбачається, що складність та специфіка даної справи не є винятковою, а призначення колегіального розгляду справи призведе лише до затягування строків розгляду справи.

В судовому засіданні 14.12.2017 року суд оголосив вступну і резолютивну частини рішення та повідомив дату складення повного тексту рішення згідно статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

12.02.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач, продавець) та Публічним акціонерним товариством «Полтаваобленерго» (відповідач, покупець) був укладений договір №1942/14-ТЕ-24 купівлі-продажу природного газу (том 1, арк. с. 15-20).

ОСОБА_3 того, 14.04.2014 року між сторонами була укладена додаткова угода №1 до договору купівлі-продажу природного газу№1942/14-ТЕ-25( том 1 арк. с. 21).

Умовами договору (з урахування додаткової угоди) сторони узгодили наступне:

- продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00 (далі - газ), а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах договору (п. 1.1. договору);

- газ, що передається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх релігійними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності) (п. 1.2. договору);

- газ, що передається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням (п. 1.2. договору в редакції додаткової угоди від 14.04.2014 року);

- приймання передачі газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п.3.3. договору);

- не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу покупець зобов'язався надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактичні ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язався повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі вмотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п.3.4. договору);

- оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1. договору);

- у разі невиконання покупцем умов пунктів 6.1. цього договору він зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. 7.2 договору).

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, що ним на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу протягом січня - грудня 2014 року було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 105 372 271,23 грн., що підтверджується підписаними між сторонами актами приймання - передачі природного газу та корегуючи ми актами ( том 1, арк. с.22-49) та не заперечується відповідачем.

Як зазначає позивач, відповідач в порушення п. 6.1. договору невчасно розрахувався за спожитий природний газ за період з січня - грудень 2014 рокую по договору. Водночас, позивач також вказує на те, що відповідач звернувся до нього з листом від 24.02.2015 року №12-83/2203, в якому просив вважати, що кошти (загальна сума 2 049 925,09 грн.) сплачені ним за договором від 12.02.2014 року №1942/12-ТЕ-24 є оплатою за договором від 30.12.2014 року №145-ТЕ-24. Відтак, з огляду на зміст листа відповідача та в зв'язку зі зміною призначення платежу здійснених відповідачем оплат, платежі в сумі 2049925,09 грн. віднесені позивачем в рахунок погашення заборгованості за іншим договором. Викладене підтверджується довідкою про операції та довідкою про сальдо та копією листа від 24.02.2015 року №12-83/2203 (том 1 арк. с. 51-42,85)

В зв'язку з тим, що відповідачем не здійснено повну оплату за договором купівлі-продажу природного газу №1942/14-ТЕ-24 від 12.02.2014 року та допущено прострочення строків оплати за отриманий газ по договору купівлі-продажу природного газу №1942/14-ТЕ-24 від 12.02.2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача:

- 2 049 925,09 грн. основного боргу;

- 5 457 895,68 грн. пені за періоди: 15.02.2014 року - 25.06.2014 року (за зобов'язаннями січня 2014 року); 15.03.2014 року - 14.09.2014 року (за зобов'язаннями лютого 2014 року); 15.04.2014 року - 14.10.2014 року (за зобов'язаннями березня 2014 року); 15.05.2012 року - 14.11.2014 року (за зобов'язаннями квітня 2014 року); 15.06.2014 року - 14.12.2014 року (за зобов'язаннями травня 2014 року);15.07.2014 року - 29.12.2014 року (за зобов'язаннями червня 2014 року);15.08.2014 року - 29.12.2014 року (за зобов'язаннями липня 2014 року);15.09.2014 року - 29.12.2014 року (за зобов'язаннями серпня 2014 року);15.10.2014 року - 29.12.2014 року (за зобов'язаннями вересня 2014 року);15.11.2014 року - 29.12.2014 року (за зобов'язаннями жовтня 2014 року);15.12.2014 року - 12.01.2015 року (за зобов'язаннями листопада 2014 року); 15.01.2015 року - 14.07.2015 року (за зобов'язаннями грудня 2014 року);

- 897 986,44 грн. 3% річних за періоди: 15.02.2014 року - 25.06.2014 року (за зобов'язаннями січня 2014 року); 15.03.2014 року - 02.12.2014 року (за зобов'язаннями лютого 2014 року); 15.04.2014 року - 24.12.2014 року (за зобов'язаннями березня 2014 року); 15.05.2012 року - 29.12.2014 року (за зобов'язаннями квітня 2014 року); 15.06.2014 року - 29.12.2014 року (за зобов'язаннями травня 2014 року);15.07.2014 року - 29.12.2014 року (за зобов'язаннями червня 2014 року);15.08.2014 року - 29.12.2014 року (за зобов'язаннями липня 2014 року);15.09.2014 року - 29.12.2014 року (за зобов'язаннями серпня 2014 року);15.10.2014 року - 29.12.2014 року (за зобов'язаннями вересня 2014 року);15.11.2014 року - 29.12.2014 року (за зобов'язаннями жовтня 2014 року);15.12.2014 року - 12.01.2015 року (за зобов'язаннями листопада 2014 року); 15.01.2015 року - 30.10.2015 року (за зобов'язаннями грудня 2014 року);

- 9 728 021,96 грн. інфляційних за періоди: 02.2014 року - 06.2014 року (за зобов'язаннями січня 2014 року); 03.2014 року - 11.2014 року (за зобов'язаннями лютого 2014 року); 04.2014 року - 12.2014 року (за зобов'язаннями березня 2014 року); 05.2012 року - 12.2014 року (за зобов'язаннями квітня 2014 року); 06.2014 року - 12.2014 року (за зобов'язаннями травня 2014 року); 07.2014 року - 12.2014 року (за зобов'язаннями червня 2014 року); 08.2014 року - 12.2014 року (за зобов'язаннями липня 2014 року); 09.2014 року - 12.2014 року (за зобов'язаннями серпня 2014 року); 10.2014 року - 12.2014 року (за зобов'язаннями вересня 2014 року); 11.2014 року - 12.2014 року (за зобов'язаннями жовтня 2014 року); 12.2014 року (за зобов'язаннями листопада 2014 року); 01.2015 року - 09.2015 року (за зобов'язаннями грудня 2014 року) (в редакції заяви про збільшення розміру позовних вимог від 10.11.2017 року, розрахунок том 2 арк. с. 69-76).

При прийнятті рішення зі спору суд керувався наступним.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору купівлі - продажу, згідно якого, в силу ст. 655 ЦК України, продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання за договором купівлі-продажу природного газу №1942/14-ТЕ-24 від 12.02.2014 року. Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем в порушення умов договору, було допущено прострочення проведення розрахунків за договором купівлі-продажу природного газу №1942/14-ТЕ-24 від 12.02.2014 року.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, та визнається представником позивача в судовому засіданні заборгованість в сумі 2 049 925,09 грн. за договором погашена позивачем на підставі спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України №773 від 25.02.2016 року (том 2 арк. с. 226-230), що свідчить про припинення існування боргу у частині 2 049 925,09 грн. під час розгляду справи.

Отже, в частині стягнення 2 049 925,09 грн. основного боргу за договором купівлі-продажу природного газу предмет спору відсутній і провадження у справі в даній частині підлягає припиненню згідно п.1-1 ст. 80 ГПК України.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 5457895,68 грн. пені, 897986,44 грн. 3% річних та 9728021,96 грн. інфляційних не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

30.11.2016р. набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст.1 вказаного закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Згідно зі ст.2 розглядуваного нормативно-правового акту дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» встановлено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Тобто, зазначеною нормою передбачено можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суму заборгованості, так і у спосіб списання цих нарахувань.

Як свідчать матеріали справи, заборгованість відповідача за поставлений природний газ у січні-грудні 2014 року, погашена у повному обсязі до набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Таким чином, до спірних правовідносин підлягають застосуванню імперативні приписи ч.3 ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», з огляду на що, господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості за зобов'язаннями січня - грудня 2014 року.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних.

Подане відповідачем 23.04.2015 року клопотання про зменшення розміру пені судом не приймається оскільки суд відмовляє в стягненні пені.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору в частині стягнення пені, 3% річних та інфляційних покладаються на позивача.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки провадження у даній справі в частині стягнення 2 049 925,09 грн. боргу за договором є припиненим в зв'язку з відсутністю предмету спору, то позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету України 8 261,27 грн. судового збору, сплаченого за платіжним дорученням №3002018 від 27.02.2015 року оригінал якого знаходиться в матеріалах справи №917/496/15.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 33,43,49, п.1-1. ст. 80, ст. ст. 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Припинити провадження у справі в частині стягнення 2 049 925,09 грн. боргу за договором купівлі-продажу природного газу.

2. В іншій частині позовних вимог відмовити.

3. Повернути Публічному акціонерному товариству Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ 1,01001, ідентифікаційний код 20077720) з Державного бюджету України судовий збір в сумі 8 261,27 грн. сплачений за платіжним дорученням №3002018 від 27.02.2015 року, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи №917/496/15.

Повне рішення складено 19.12.2017 року

Суддя Тимощенко О.М.