КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2017 р. Справа№ 910/12913/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Мартюк А.І.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Волуйко Т.В.

за участю представники сторін:

від позивача: Положай К.Д. довіреність № 19-12652 від 01.12.17

від відповідача: Чалов А.О. довіреність № 707/15/1 від 07.02.17, Мельниченко А.В. довіреність № 164/15/1

від третьої особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної іпотечної установи

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2017

у справі №910/12913/17 (суддя Босий В.П.)

за позовом Київського міського центру зайнятості

до Державної іпотечної установи

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_5

про стягнення 17 195,14 грн.

ВСТАНОВИВ:

Київський міський центр зайнятості (далі - позивач, Центр зайнятості) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Державної іпотечної установи (далі - відповідач) про стягнення 17 195,14 грн. страхових коштів, виплачених раніше на користь ОСОБА_5 (далі - третя особа).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 у справі №910/12913/17 позовні вимоги Київського міського центру зайнятості задоволено повністю. Стягнуто з Державної іпотечної установи на користь Київського міського центру зайнятості грошові кошти у розмірі 17 195 грн. 14 коп. Стягнуто з Державної іпотечної установи в дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1 600 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Державна іпотечна установа звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити задоволенні позову повністю.

Скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято при неправильному застосуванні норм матеріального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки позивачем порушено порядок проведення перевірки поданих третьою особою даних; акт перевірки, складений Дніпровським районним центром зайнятості не може бути застосований Дарницьким районним центром зайнятості; відповідачем були сплачені кошти третій особі за рішенням суду і внаслідок коштів на користь позивача відбудеться подвійне стягнення; довідка-розрахунок не є належним доказом заборгованості; позивачу необхідно заявляти вимоги про повернення коштів до третьої особи, оскільки вона умисно не виконала свої обов'язки та зловживала ними всупереч вимогам чинного законодавства України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2017 (колегія суддів у складі головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Мартюк А.І., Сітайло Л.Г..) апеляційну скаргу прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 11.12.2017.

05.12.2017 від позивача надійшли заперечення на скаргу, у яких він просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що перевірка поданої третьою особою інформації здійснено у встановленому порядку; Дніпровський та Дарницький районній центри зайнятості є структурними підрозділами Київського міського центру зайнятості; стягнення коштів з відповідача на користь позивача здійснюється відповідно до положень чинного законодавства; матеріалами справи підтверджується факт виплати коштів третій особі.

11.12.2017 відповідачем подані додаткові пояснення, у яких він посилається на те, що Київський міський центр зайнятості є неналежним позивачем.

11.12.2017 відповідачем подано клопотання про здійснення технічної фіксації судового засідання. Клопотання задоволено судом.

Третя особа явку представника у судове засідання не забезпечила. Ухвала суду, направлена за адресою місця проживання третьої особи, повернута поштою з довідкою "За закінченням терміну зберігання".

У разі відсутності сторін за адресою державної реєстрації, вважається, що ухвала вручена їм належним чином. При цьому до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій.

З метою не порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, керуючись ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за необхідне здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними в справі документами та за відсутності представників третьої особи.

Представники відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

11.08.2014 р. до Дарницького районного центру зайнятості звернулась ОСОБА_5 з заявою про надання статусу безробітного та призначення виплати по безробіттю; наказом від 18.08.2014 р. №НТ140818 вказаній особі надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю.

Останнім місцем роботи ОСОБА_5 була Державна іпотечна установа; посада - заступник начальника Управління фінансування добудови житла (наказ про прийняття на роботу №92-к від 02.07.2013 р.).

Наказом №139-к від 03.07.2014 р. Державної іпотечної установи ОСОБА_5 була звільнена у зв'язку із скороченням штату працівників.

03.12.2014 р. ОСОБА_5 подала до Дарницького районного центру зайнятості заяву про припинення реєстрації з 03.12.2014 р. у зв'язку з бажанням отримувати соціальні виплати в іншому центрі зайнятості.

Наказами від 03.12.2014 р. Дарницького районного центру зайнятості №НТ141203 та №НТ141203 було припинено реєстрацію ОСОБА_5 як безробітного та припинено виплату допомоги по безробіттю у вказаному центрі зайнятості.

З 05.12.2014 р. ОСОБА_5 поновлено статус безробітного в Дніпровському районному центрі зайнятості та розпочато виплату допомоги по безробіттю.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26.02.2015 р. (з урахуванням виправленої описки ухвалою суду від 12.03.2015 р.) у справі №757/24813/14-ц поновлено ОСОБА_5 на роботі у Державній іпотечні установі на посаді заступника начальника Управління фінансування добудови житла, стягнуто з Державної іпотечної установи середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 31 737,86 грн.

На виконання вказаного рішення наказом Державної іпотечної установи №37-к від 05.03.2015 р. ОСОБА_5 було поновлено на посаді.

Позивач вказує, що за період перебування на обліку у центрі зайнятості, на користь ОСОБА_5 була виплачена допомога по безробіттю у сумі 17 195,14 грн., що підтверджується відомостями виплат за видами забезпечення "Допомога по безробіттю" та відповідним платіжними дорученнями за період з 18.08.2014 р. по 02.12.2014 р.

Спір у справі виник у зв'язку з наявністю, на думку позивача, підстав для стягнення з відповідача понесених витрат на загальну суму 17 195,14 грн. внаслідок поновлення ОСОБА_5 на займаній посаді за рішенням суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку щодо їх обґрунтованості, доведеності та правомірності.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Права та обов'язки сторін у даній справі виникли на підставі положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", який визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

Право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття (далі - забезпечення) та соціальні послуги мають застраховані особи. Право на забезпечення та соціальні послуги відповідно до цього Закону має також молодь, яка закінчила або припинила навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних і вищих навчальних закладах, звільнилася із строкової військової або альтернативної (невійськової) служби і яка потребує сприяння у працевлаштуванні на перше робоче місце у разі реєстрації в установленому порядку відповідних осіб як безробітних. Члени особистого селянського та фермерського господарства, якщо вони не є найманими працівниками, громадяни України, які працюють за межами України та не застраховані в системі соціального страхування на випадок безробіття країни, в якій вони перебувають, мають право на забезпечення за цим Законом за умови сплати страхових внесків, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Працюючі пенсіонери у разі звернення до державної служби зайнятості за сприянням у працевлаштуванні мають право на соціальні послуги щодо пошуку підходящої роботи, перенавчання та підвищення кваліфікації, а також на інформаційні та консультаційні послуги, пов'язані з працевлаштуванням, профілактичні заходи відповідно до статті 7 1 цього Закону (ст. 6 Закону в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі ст.7 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" видами забезпечення є допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, видами соціальних послуг є професійна підготовка або перепідготовка, підвищення кваліфікації та профорієнтації.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" допомога по безробіттю здійснюється за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Фонд є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією. Держава є гарантом забезпечення застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг Фондом.

Згідно з пп. 2 п.1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Відповідно до ст. 39 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" спори, що виникають із правовідносин за цим законом, вирішуються в судовому порядку.

Згідно п. 1, 2 Положення про державну службу зайнятості, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 15.12.2016 № 1543 1, державна служба зайнятості є централізованою системою державних установ, діяльність якої спрямовується та координується Міністерством соціальної політики України. Служба складається з Державної служби зайнятості (Центрального апарату) (далі - Центральний апарат Служби), Центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських центрів зайнятості (далі - регіональні центри зайнятості), міських, районних і міськрайонних центрів зайнятості (далі - базові центри зайнятості), Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України, професійно-технічних навчальних закладів державної служби зайнятості, інших навчальних закладів державної служби зайнятості (далі - навчальні заклади Служби), а також підприємств, установ, організацій, утворених Службою (далі - підпорядковані Службі юридичні особи). Регіональні та базові центри зайнятості можуть створювати поза їх місцезнаходженням відокремлені підрозділи (філії), які виконуватимуть функції, визначені для них відповідним регіональним чи базовим центром зайнятості.

Пунктом 1 Положення про Київський міський центр зайнятості передбачено, що Київський міський центр зайнятості (далі - центр) є органом державної служби зайнятості, на який покладаються функції робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття у місті Києві. Центр підпорядковується та підзвітний Державному центру зайнятості - виконавчій дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Діяльність центру спрямована на реалізацію заходів соціального захисту населення від безробіття, сприяння громадянам у підборі підходящої роботи, надання матеріального забезпечення та соціальних послуг, професійної орієнтації, надання послуг роботодавцям щодо добору працівників та інформаційно-консультаційних послуг, а також реалізації інших завдань, визначених законодавством у сфері зайнятості населення та загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, на території міста Києва.

Відповідно до п. 2 Положення про Київський міський центр зайнятості, Центр у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, постановами Верховної Ради України, указами та розпорядженнями Президента України, декретами, постановами, розпорядженнями Кабінету Міністрів України, наказами та інструкціями Мінпраці (Мінсоцполітики), Статутом Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, рішеннями наглядової ради та правління Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, іншими нормативно-правовими актами, наказами, розпорядженнями та інструкціями Державного центру зайнятості - виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, розпорядженнями голови Київської міської державної адміністрації, Київської міської ради, прийнятими у межах його компетенції та в частині, що не суперечить законам України "Про зайнятість населення" та "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", а також цим Положенням.

Центр може створювати (ліквідовувати) структурні підрозділи - районні центри зайнятості (без статусу юридичної особи) згідно адміністративно-територіального розподілу м. Києва, а також навчальні заклади (при потребі).

Таким чином, Дарницький районний центр зайнятості, який проводив виплати, не є юридичною особою, отже, відповідно до положень ст.ст. 1, 21 ГПК України, не може бути позивачем у господарському суді, а Київський міський центр зайнятості є належним позивачем у даній справі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено, що за період перебування на обліку у центрі зайнятості, на користь ОСОБА_5 була виплачена допомога по безробіттю у сумі 17 195,14 грн., що підтверджується відомостями виплат за видами забезпечення "Допомога по безробіттю" та відповідним платіжними дорученнями за період з 18.08.2014 р. по 02.12.2014 р.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26.02.2015 р. у справі №757/24813/14-ц поновлено ОСОБА_5 на роботі у Державній іпотечні установі на посаді заступника начальника Управління фінансування добудови житла, стягнуто з Державної іпотечної установи середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 31 737,86 грн.

Таким чином, незаконність звільнення з посади вищевказаної особи відповідачем, встановлена судовим рішенням, яким, зокрема, і поновлено на посаді.

Наказом Дарницького районного центру зайнятості було встановлено, що на підставі проведеної перевірки достовірності документів, які є підставою для надання статусу безробітного та виплати матеріального забезпечення складено акт №570 від 13.05.2015 р., яким встановлено, що ОСОБА_5 була поновлена на посаді.

Повідомленням №22/1147 від 25.06.2015 р. Дарницький районний центр зайнятості звернувся до Державної іпотечної установи про відшкодування незаконно виплачених коштів безробітній гр. ОСОБА_5 в розмірі 17 195,14 грн.

У відповідь на вказане повідомлення відповідач направив лист від 15.07.2015 за вих. №5440/15/2 у якому просив надати додаткову інформацію щодо нарахування допомоги ОСОБА_6, детальний розрахунок здійснених виплат та копії всіх документів щодо цього.

Листом від 11.01.2017 за вих. №22/49 Дарницький районний центр зайнятості направив відповідачу копії запитуваних ним документів.

Згідно ч. 1 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" Фонд загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття має право: стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Проте, відповідач, в порушення вимог ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", не здійснив перерахування позивачу суми, виплаченої останнім ОСОБА_5, допомоги по безробіттю.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення суму.

При цьому, спір про стягнення зазначених сум не є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб'єкта владних повноважень, який у спірних правовідносинах не здійснює владні управлінські функції (постанови Верховного Суду України від 20 вересня 2016 р. у справі N 21-770а16; від 21 грудня 2016 р. у справі N 21-2735а16).

Місцевим господарським судом обґрунтовано відхилені твердження відповідача про порушення Дарницьким районним центром зайнятості вимог чинного законодавства під час проведення перевірки, а також неправомірності складення акту розслідування страхових випадків №570 від 13.05.2015 р., оскільки відповідні дії районних центрів зайнятості не були оскаржені відповідачем до суду та не були визнані неправомірними в судовому порядку.

Також колегія суддів погоджується із відхиленням доводів відповідача про подвійне стягнення з нього спірної суми грошових коштів з огляду на наступне.

Як встановлено судом, рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26.02.2015 р. у справі №757/24813/14-ц поновлено ОСОБА_5 на роботі у Державній іпотечні установі на посаді заступника начальника Управління фінансування добудови житла, стягнуто з Державної іпотечної установи середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 31 737,86 грн.

При цьому, рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24.05.2017 р. у справі №757/24813/14-ц заяву Державної іпотечної установи про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду задоволено, рішення Печерського районного суду міста Києва від 26.02.2015 р. у справі №757/24813/14-ц скасовано в частині стягнення з Державної іпотечної установи на користь ОСОБА_5 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 31 737,86 грн. і ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з Державної іпотечної установи на користь ОСОБА_5 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 14 542,72 грн.

Вказане рішення набрало законної сили та не було оскаржене в апеляційному порядку.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено підстави звільнення від доказування. Зокрема, господарським процесуальним законодавством визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, рішення Печерського районного суду міста Києва від 24.05.2017 р. у справі №757/24813/14-ц, яке набрало законної сили, має преюдиціальне значення, а встановлені ним обставини повторного доказування не потребують.

Вказаним рішенням встановлено, що згідно з наданою Дарницьким районним центром зайнятості інформації, ОСОБА_5 перебувала на обліку як безробітна і отримала дохід з 11.08.2014 р. по 03.12.2014 р. в сумі 17 195,14 грн. як допомогу по безробіттю; ця сума при присудженні позивачу грошових коштів за вимушений прогул судом не була врахована.

У зв'язку з викладеним, суд зменшив на 17 195,14 грн. присуджену до стягнення з Державної іпотечної установи суму та стягнув на користь ОСОБА_5 14 542,72 грн.

Відповідно до ст. 369 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Отже, виконавши рішення Печерського районного суду міста Києва від 26.02.2015 р. у справі №757/24813/14-ц в повному обсязі відповідач, у зв'язку із прийняттям рішення Печерського районного суду міста Києва від 24.05.2017 р., не позбавлений права в порядку зазначеної статті вимагати стягнення з ОСОБА_5 безпідставно одержані кошти.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що Київським міським центром зайнятості правомірно було подано дану позовну заяву про стягнення з Державної іпотечної установи грошових коштів у розмірі 17 195,14 грн. в порядку ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Доводи, які викладені скаржником у апеляційній скарзі, не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 18.10.2017 у справі № 910/12913/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 18.10.2017 у справі № 910/12913/17 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/12913/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді А.І. Мартюк

Л.Г. Сітайло