РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2017Справа №910/18319/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Південтрансбуд»
доПублічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та «Державного підприємства «Донецька залізниця»
простягнення 448875 грн. 62 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Костюк С.В. - представник за довіреністю № 3 від 21.12.2016;

від відповідача 1: Овчаренко Л.М. - представник за довіреністю б/н від 02.11.2017;

Остапенко Р.Ю. - представник за довіреністю б/н від 06.11.2017.

від відповідача 2: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

20.10.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Південтрансбуд» з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 448875 грн. 62 коп., з яких 194640 грн. 78 коп. основного боргу, 105809 грн. 88 коп. пені, 16621 грн. 79 коп. 3% річних та 131803 грн. 17 коп. інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що 11.02.2014 між ним та «Державним підприємством «Донецька залізниця» було укладено Договір № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ. В порушення норм законодавства України та умов вказаного договору, «Державне підприємство «Донецька залізниця» не у повному обсязі оплатило товар, поставлений позивачем за період з 14.02.2014 по 11.06.2014, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 194640 грн. 78 коп. Крім того, позивачем було нараховано пеню у розмірі 105809 грн. 88 коп., 3% річних у розмірі 16621 грн. 79 коп. за період з 15.10.2014 по 18.08.2017 та інфляційні втрати у розмірі 131803 грн. 17 коп. за період з жовтня 2014 року по липень 2017 року.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить стягнути вказану заборгованість за Договором № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014 з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» як правонаступника всіх прав та обов'язків «Державного підприємства «Донецька залізниця».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2017 порушено провадження у справі № 910/18319/17, розгляд справи призначено на 14.11.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.11.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 01.12.2017.

У судовому засіданні 01.12.2017 представник Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» подав клопотання про заміну первісного відповідача - Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на належного відповідача - «Державне підприємство «Донецька залізниця».

Судом було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання відповідача, про що зазначено в ухвалі Господарського суду міста Києва від 01.12.2017.

У судовому засіданні 01.12.2017 представник позивача подав клопотання про залучення до участі у справі іншого відповідача - «Державне підприємство «Донецька залізниця».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2017 залучено до участі у справі іншого відповідача (відповідача 2) - «Державне підприємство «Донецька залізниця»; розгляд справи відкладено на 12.12.2017.

У судовому засіданні 12.12.2017 представник відповідача 1 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Договір № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014 було укладено саме з відповідачем 2 - «Державним підприємством «Донецька залізниця» та правонаступництва прав та обов'язків «Державного підприємства «Донецька залізниця» Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» не відбулось.

У судовому засіданні 12.12.2017 представник позивача подав клопотання, в якому уточнив позовні вимоги та просив солідарно стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 448875 грн. 62 коп.

Представник позивача у судовому засіданні 12.12.2017 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача 1 у судовому засіданні 12.12.2017 надали усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечили.

Представник відповідача 2 у судове засідання 12.12.2017 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином.

Як вбачається з інформації з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, адресою місцезнаходження відповідача 2 є: 83000, м. Донецьк, вул. Артема, 68.

Відповідно до листа Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» № 50-06/606 від 08.06.2016, останнє не здійснює пересилання пошти у Донецькій області до/з міст обласного значення, в тому числі, м. Донецьк.

Відповідно до п. 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про Закон України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» від 12.09.2014 N 01-06/1290/14, за неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу, інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис.

Якщо господарським судом вжито відповідних заходів щодо повідомлення учасника судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування прийнятого судового рішення з посиланням на пункт 2 частини третьої статті 104 або пункт 2 частини другої статті 111 10 ГПК.

З огляду на вищенаведене, судом було розміщено інформацію про дату, час і місце судового засідання, призначеного на 12.12.2017, на сторінці Господарського суду міста Києва (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (роздрукована сторінка наявна у справі).

Таким чином, судом вчинено всі дії, спрямовані на повідомлення відповідача 2, а отже останній вважається повідомленим про судове засідання, призначене на 12.12.2017, належним чином.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, беручи до уваги відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача 2 з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в матеріалах справи доказами.

У судовому засіданні 12.12.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

11.02.2014 між «Державним підприємством «Донецька залізниця» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Південтрансбуд» (постачальник) укладено Договір № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ, предметом якого є поставка продукції в асортименті та кількості, вказаній у Специфікаціях № 1 - № 11 (Додатки №№ 1-11 до договору), які є невід'ємними частинами договору.

Специфікаціями № 1 на суму 59770 грн. 20 коп., № 2 на суму 52995 грн. 54 коп., № 3 на суму 4799 грн. 52 коп., № 4 на суму 102647 грн. 90 коп., № 5 на суму 10621 грн. 92 коп., № 6 на суму 57529 грн. 92 коп., № 7 на суму 3345 грн. 38 коп., № 8 на суму 337687 грн. 99 коп., № 9 на суму 95016 грн. 98 коп., № 10 на суму 50184 грн. 01 коп., № 11 на суму 137852 грн. 36 коп. сторони погодили найменування товару, його кількість, ціну та загальну вартість.

Відповідно до п. 4.2 Договору № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014 датою поставки товару вважається дата підписання накладної на приймання товару і підписання акту прийому-передачі товару обома сторонами договору.

Згідно з п. 5.1 Договору № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014 загальна сума договору складає 912451 грн. 72 коп..

Відповідно до п. 6.1 Договору № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014 розрахунки за поставлений товар здійснюються у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Згідно з п. 6.3 Договору № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014 днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками накладної (залізничної накладної) і акту приймання-передачі на отримання товару.

Відповідно до п. 8.4 Договору № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014 підтвердженням про одержання товару покупцем є накладна на приймання товару та акт приймання-передачі товару, оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до п. 14.1 Договору № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014 цей договір набирає сили з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2014 року, а в частині розрахунків - до повного виконання обов'язків.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою укладений між сторонами правочин є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що 14.02.2014 позивач поставив відповідачу 2 («Державному підприємству «Донецька залізниця») товар на суму 494325 грн. 09 коп., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000001 від 14.02.2014 на суму 494325 грн. 09 коп., яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками Товариства з обмеженою відповідальністю «Південтрансбуд» та «Державного підприємства «Донецька залізниця» (у вказаній видатковій накладній міститься посилання на реквізити Договору № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014; копія накладної долучена позивачем до позовної заяви).

При цьому, позивачем долучено до позовної заяви копію довіреності № 39 від 13.09.2014, якою було уповноважено представника відповідача 2 на отримання товару, поставленого позивачем за видатковою накладною № РН-0000001 від 14.02.2014 на суму 494325 грн. 09 коп.

Також, позивачем долучено до позовної заяви копію акту приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей від 14.02.2014 на суму 494325 грн. 09 коп., який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками Товариства з обмеженою відповідальністю «Південтрансбуд» та «Державного підприємства «Донецька залізниця» (в акті міститься посилання на реквізити Договору № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014).

Судом встановлено, що 18.03.2014 позивач поставив відповідачу 2 («Державному підприємству «Донецька залізниця») товар на суму 3345 грн. 36 коп., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000006 від 18.03.2014 на суму 3345 грн. 36 коп., яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками Товариства з обмеженою відповідальністю «Південтрансбуд» та «Державного підприємства «Донецька залізниця» (у вказаній видатковій накладній міститься посилання на реквізити Договору № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014; копія накладної долучена позивачем до позовної заяви).

Судом встановлено, що 18.03.2014 позивач поставив відповідачу 2 («Державному підприємству «Донецька залізниця») товар на суму 10621 грн. 92 коп., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000005 від 18.03.2014 на суму 10621 грн. 92 коп., яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками Товариства з обмеженою відповідальністю «Південтрансбуд» та «Державного підприємства «Донецька залізниця» (у вказаній видатковій накладній міститься посилання на реквізити Договору № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014; копія накладної долучена позивачем до позовної заяви).

При цьому, позивачем долучено до позовної заяви копію довіреності № 64 від 18.03.2014, якою було уповноважено представника відповідача 2 на отримання товару, поставленого позивачем за видатковою накладною № РН-0000006 від 18.03.2014 на суму 3345 грн. 36 коп. та за видатковою накладною № РН-0000005 від 18.03.2014 на суму 10621 грн. 92 коп.

Судом встановлено, що 20.03.2014 позивач поставив відповідачу 2 («Державному підприємству «Донецька залізниця») товар на суму 68969 грн. 28 коп., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000009 від 20.03.2014 на суму 68969 грн. 28 коп., яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками Товариства з обмеженою відповідальністю «Південтрансбуд» та «Державного підприємства «Донецька залізниця» (у вказаній видатковій накладній міститься посилання на реквізити Договору № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014; копія накладної долучена позивачем до позовної заяви).

Судом встановлено, що 20.03.2014 позивач поставив відповідачу 2 («Державному підприємству «Донецька залізниця») товар на суму 48080 грн. 87 коп., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000008 від 20.03.2014 на суму 48080 грн. 87 коп., яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками Товариства з обмеженою відповідальністю «Південтрансбуд» та «Державного підприємства «Донецька залізниця» (у вказаній видатковій накладній міститься посилання на реквізити Договору № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014; копія накладної долучена позивачем до позовної заяви).

Судом встановлено, що 20.03.2014 позивач поставив відповідачу 2 («Державному підприємству «Донецька залізниця») товар на суму 58207 грн. 95 коп., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000007 від 20.03.2014 на суму 58207 грн. 95 коп., яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками Товариства з обмеженою відповідальністю «Південтрансбуд» та «Державного підприємства «Донецька залізниця» (у вказаній видатковій накладній міститься посилання на реквізити Договору № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014; копія накладної долучена позивачем до позовної заяви).

При цьому, позивачем долучено до позовної заяви копію довіреності № 65 від 20.09.2014, якою було уповноважено представника відповідача 2 на отримання товару, поставленого позивачем за видатковою накладною № РН-0000009 від 20.03.2014 на суму 68969 грн. 28 коп., видатковою накладною № РН-0000008 від 20.03.2014 на суму 48080 грн. 87 коп. та видатковою накладною № РН-0000007 від 20.03.2014 на суму 58207 грн. 95 коп.

Судом встановлено, що 03.04.2014 позивач поставив відповідачу 2 («Державному підприємству «Донецька залізниця») товар на суму 102647 грн. 90 коп., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000013 від 03.04.2014 на суму 102647 грн. 90 коп., яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Південтрансбуд» (у вказаній видатковій накладній міститься посилання на реквізити Договору № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014; копія накладної долучена позивачем до позовної заяви).

При цьому, позивачем долучено до позовної заяви копію довіреності № 84 від 03.04.2014, якою було уповноважено представника відповідача 2 на отримання товару, поставленого позивачем за видатковою накладною № РН-0000013 від 03.04.2014 на суму 102647 грн. 90 коп.

Також, позивачем долучено до позовної заяви копію акту приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей від 03.04.2014 на суму 102647 грн. 90 коп., який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками Товариства з обмеженою відповідальністю «Південтрансбуд» та «Державного підприємства «Донецька залізниця» (в акті міститься посилання на реквізити Договору № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014).

Судом встановлено, що 10.04.2014 позивач поставив відповідачу 2 («Державному підприємству «Донецька залізниця») товар на суму 21631 грн. 25 коп., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000015 від 10.04.2014 на суму 21631 грн. 25 коп., яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Південтрансбуд» (у вказаній видатковій накладній міститься посилання на реквізити Договору № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014; копія накладної долучена позивачем до позовної заяви).

Судом встановлено, що 10.04.2014 позивач поставив відповідачу 2 («Державному підприємству «Донецька залізниця») товар на суму 20177 грн. 62 коп., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000014 від 10.04.2014 на суму 20177 грн. 62 коп., яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печаткою Товариства з обмеженою відповідальністю «Південтрансбуд» (у вказаній видатковій накладній міститься посилання на реквізити Договору № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014; копія накладної долучена позивачем до позовної заяви).

При цьому, позивачем долучено до позовної заяви копію довіреності № 94 від 10.04.2014, якою було уповноважено представника відповідача 2 на отримання товару, поставленого позивачем за видатковою накладною № РН-0000015 від 10.04.2014 на суму 21631 грн. 25 коп. та за видатковою накладною № РН-0000014 від 10.04.2014 на суму 20177 грн. 62 коп.

Також, позивачем долучено до позовної заяви копію акту приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей від 10.04.2014 на суму 41808 грн. 86 коп. (вартість поставленого товару за вказаними накладними від 10.04.2014), який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками Товариства з обмеженою відповідальністю «Південтрансбуд» та «Державного підприємства «Донецька залізниця» (в акті міститься посилання на реквізити Договору № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014).

Судом встановлено, що 11.06.2014 позивач поставив відповідачу 2 («Державному підприємству «Донецька залізниця») товар на суму 50184 грн. 00 коп., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000016 від 11.06.2014 на суму 50184 грн. 00 коп., яка підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печатками Товариства з обмеженою відповідальністю «Південтрансбуд» та «Державного підприємства «Донецька залізниця» (у вказаній видатковій накладній міститься посилання на реквізити Договору № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014; копія накладної долучена позивачем до позовної заяви).

При цьому, позивачем долучено до позовної заяви копію довіреності № 146 від 11.06.2014, якою було уповноважено представника відповідача 2 на отримання товару, поставленого позивачем за видатковою накладною № РН-0000016 від 11.06.2014 на суму 50184 грн. 00 коп.

Також, позивачем долучено до позовної заяви копію акту приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей від 11.06.2014 на суму 50184 грн. 00 коп.., який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками Товариства з обмеженою відповідальністю «Південтрансбуд» та «Державного підприємства «Донецька залізниця» (в акті міститься посилання на реквізити Договору № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем було поставлено відповідачу 2 на виконання умов Договору № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014 товар на загальну суму 878191 грн. 24 коп. (за вказаними видатковими накладними).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 6.2 Договору № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014 розрахунок по договору здійснюється протягом 90 банківських днів з дня отримання товару.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач 2 як покупець за Договором № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014 повинен був оплатити товар, поставлений позивачем за видатковою накладною № РН-0000001 від 14.02.2014 на суму 494325 грн. 09 коп., у строк до 01.07.2014 включно; товар, поставлений позивачем за видатковою накладною № РН-0000006 від 18.03.2014 на суму 3345 грн. 36 коп., у строк до 30.07.2014 включно; товар, поставлений позивачем за видатковою накладною № РН-0000005 від 18.03.2014 на суму 10621 грн. 92 коп., у строк до 30.07.2014 включно; товар, поставлений позивачем за видатковою накладною № РН-0000009 від 20.03.2014 на суму 68969 грн. 28 коп., у строк до 01.08.2014 включно; товар, поставлений позивачем за видатковою накладною № РН-0000008 від 20.03.2014 на суму 48080 грн. 87 коп., у строк до 01.08.2014 включно; товар, поставлений позивачем за видатковою накладною № РН-0000007 від 20.03.2014 на суму 58207 грн. 95 коп., у строк до 01.08.2014 включно; товар, поставлений позивачем за видатковою накладною № РН-0000013 від 03.04.2014 на суму 102647 грн. 90 коп., у строк до 15.08.2014 включно; товар, поставлений позивачем за видатковою накладною № РН-0000015 від 10.04.2014 на суму 21631 грн. 25 коп., у строк до 22.08.2014 включно; товар, поставлений позивачем за видатковою накладною № РН-0000014 від 10.04.2014 на суму 20177 грн. 62 коп., у строк до 22.08.2014 включно; товар, поставлений позивачем за видатковою накладною № РН-0000016 від 11.06.2014 на суму 50184 грн. 00 коп., у строк до 17.10.2014 включно.

Судом встановлено, що відповідач 2 не у повному обсязі оплатив товар, поставлений позивачем за вказаними видатковими накладними, сплативши грошові кошти у загальному розмірі 683550 грн. 47 коп., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, копії яких долучено позивачем до позовної заяви (призначення платежу - реквізити Договору № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014; платник - «Державне підприємство «Донецька залізниця»).

Таким чином, враховуючи загальну вартість поставленого позивачем товару за Договором № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014 (за вказаними видатковими накладними) - 878191 грн. 24 коп., та загальну суму сплачених відповідачем 2 грошових коштів у розмірі 683550 грн. 47 коп., суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача 2 з оплати товару становить 194640 грн. 78 коп., яка також підтверджена актом звірки взаємних розрахунків станом на 30.09.2014, який складений уповноваженими представниками позивача і відповідача 2 (підписаний та скріплений печатками) та копія якого долучена позивачем до позовної заяви.

При цьому, судом встановлено, що по суті, заборгованість у розмірі 194640 грн. 78 коп. є саме заборгованістю з оплати товару, поставленого позивачем за останніми чотирма видатковими накладними, а саме: за видатковою накладною № РН-0000013 від 03.04.2014 на суму 102647 грн. 90 коп., за видатковою накладною № РН-0000015 від 10.04.2014 на суму 21631 грн. 25 коп., за видатковою накладною № РН-0000014 від 10.04.2014 на суму 20177 грн. 62 коп. та за видатковою накладною № РН-0000016 від 11.06.2014 на суму 50184 грн. 00 коп. (сума поставленого товару за вказаними накладними становить 194640 грн. 78 коп.).

Судом враховано, що здійснюючи часткові оплати товару, відповідачем 2 не було вказано чіткого призначення платежу - реквізитів конкретних видаткових накладних, а зазначались лише реквізити Договору № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014, з огляду на що сплачені відповідачем 2 грошові кошти слід зараховувати в оплату найдавнішої заборгованості, тобто в оплату товару, поставленого за першими видатковими накладними (в порядку їх черговості).

Доказів сплати грошових коштів у розмірі 194640 грн. 78 коп. станом на дату розгляду справи у суді відповідачем 2 суду не надано.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача до відповідача 1 не підлягають задоволенню, а вимоги позивача до відповідача 2 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості «Державного підприємства «Донецька залізниця» за Договором № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014 у розмірі 194640 грн. 78 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем 2 не були спростовані, у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Південтрансбуд» в частині стягнення з «Державного підприємства «Донецька залізниця» суми основного боргу у розмірі 194640 грн. 78 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем було заявлено про солідарне стягнення з відповідачів пені у розмірі 105809 грн. 88 коп. за період з 15.10.2014 по 18.08.2017, нараховану на суму основного боргу у розмірі 194460 грн. 78 коп.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 9.2.1 Договору № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014 у разі порушення строків оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі облікової ставки НБУ від вартості несплаченого товару за кожний день прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, оскільки позивачем не враховано, що нарахування пені за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Суд зазначає, що умова п. 9.2.1 Договору № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014 про нарахування пені за кожний день прострочення не встановлює іншого періоду нарахування пені, ніж той, що визначений у ч. 6 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України (протягом шести місяців від дня, коли зобов'язання повинно було бути виконано), а визначає лише механізм нарахування пені.

Таким чином, умовами Договору № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014 не встановлено іншого періоду нарахування пені, ніж той, що визначений у ч. 6 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України (протягом шести місяців від дня, коли зобов'язання повинно було бути виконано), у зв'язку з чим, суд дійшов висновку, що позивач має право на нарахування пені протягом шести місяців від дати виникнення прострочення з оплати товару, поставленого за кожною окремою видатковою накладною.

Як встановлено судом, відповідач 2 як покупець за Договором № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014 повинен був оплатити товар, поставлений позивачем за видатковою накладною № РН-0000013 від 03.04.2014 на суму 102647 грн. 90 коп., у строк до 15.08.2014 включно; товар, поставлений позивачем за видатковою накладною № РН-0000015 від 10.04.2014 на суму 21631 грн. 25 коп., у строк до 22.08.2014 включно; товар, поставлений позивачем за видатковою накладною № РН-0000014 від 10.04.2014 на суму 20177 грн. 62 коп., у строк до 22.08.2014 включно; товар, поставлений позивачем за видатковою накладною № РН-0000016 від 11.06.2014 на суму 50184 грн. 00 коп., у строк до 17.10.2014 включно.

За таких обставин, суд здійснив власний розрахунок пені (враховуючи межі заявлених позивачем позовних вимог та встановлені судом строки здійснення оплат).

Сума боргу (грн) - за видатковою накладною № РН-0000013 від 03.04.2014Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
102647.9015.10.2014 - 12.11.20142912.5%1019,45
102647.9013.11.2014 - 05.02.20158514%3346,60
102647.9006.02.2015 - 16.02.20151119.5%603,23
Всього:4969,28 грн.

Сума боргу (грн) - за видатковою накладною № РН-0000015 від 10.04.2014Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
21631.2515.10.2014 - 12.11.20142912.5%214,83
21631.2513.11.2014 - 05.02.20158514%705,24
21631.2506.02.2015 - 23.02.20151819.5%208,02
Всього:1128,09 грн.

Сума боргу (грн) - за видатковою накладною № РН-0000014 від 10.04.2014Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
20177.6215.10.2014 - 12.11.20142912.5%200,39
20177.6213.11.2014 - 05.02.20158514%657,85
20177.6206.02.2015 - 23.02.20151819.5%194,04
Всього:1052,28 грн.

Сума боргу (грн) - за видатковою накладною № РН-0000016 від 11.06.2014Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУСума пені за період прострочення
5018418.10.2014 - 12.11.20142612.5%446,84
5018413.11.2014 - 05.02.20158514%1636,14
5018406.02.2015 - 03.03.20152619.5%697,08
5018404.03.2015 - 18.04.20154630%1897,37
Всього:4677,43
Таким чином, обґрунтованим розміром пені, що підлягаю стягненню з відповідача 2, є 11827 грн. 08 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Південтрансбуд» в частині стягнення з «Державного підприємства «Донецька залізниця» пені у розмірі 105809 грн. 88 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 11827 грн. 08 коп.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 16621 грн. 79 коп. за період з 15.10.2014 по 18.08.2017, нарахованих на суму основного боргу у розмірі 194640 грн. 78 коп.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, оскільки позивачем не враховано календарну кількість днів у 2016 році (366 днів).

Крім того, враховуючи заявлений позивачем період нарахування (з 15.10.2014 по 18.08.2017), суд дійшов висновку, що за період з 15.10.2014 по 17.10.2014 позивач має право нараховувати 3% річні на суму 144456 грн. 78 коп., оскільки прострочення оплати товару за видатковою накладною № РН-0000016 від 11.06.2014 на суму 50184 грн. 00 коп. відбулось з 18.10.2014.

Таким чином, суд здійснив власний розрахунок 3% річних (в межах заявленого позивачем періоду нарахування).

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
144456.7815.10.2014 - 17.10.201433 %35.62
194640.7818.10.2014 - 31.12.20154403 %7039.06
194640.7801.01.2016 - 31.12.20163663 %5839.22
194640.7801.01.2017 - 18.08.20172303 %3679.51
Всього:16593,41 грн.
Таким чином, обґрунтованим розміром 3% річних є 16593 грн. 41 коп., у зв'язка з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Південтрансбуд» в частині стягнення з «Державного підприємства «Донецька залізниця» 3% річних у розмірі 16621 грн. 79 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 16593 грн. 41 коп.

Також, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 131803 грн. 17 коп. за період з жовтня 2014 року по липень 2017 року.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Південтрансбуд» в частині стягнення з «Державного підприємства «Донецька залізниця» інфляційних втрат у розмірі 131803 грн. 17 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Південтрансбуд» до «Державного підприємства «Донецька залізниця» про стягнення суми основного боргу у розмірі 194640 грн. 78 коп., пені у розмірі 105809 грн. 88 коп., 3% річних у розмірі 16621 грн. 79 коп. та інфляційних втрат у розмірі 131803 грн. 17 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 354864 грн. 44 коп., з яких 194640 грн. 78 коп. суми основного боргу, 11827 грн. 08 коп. пені, 16593 грн. 41 коп. 3% річних та 131803 грн. 17 коп. інфляційних втрат.

Що стосується позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Південтрансбуд» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», суд дійшов висновку про відмову в їх задоволенні з огляду на таке.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просив стягнути заборгованість за Договором № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014 з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» як правонаступника всіх прав та обов'язків «Державного підприємства «Донецька залізниця».

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" як юридична особа утворене згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". Як вбачається із положень наведеного вище Закону та постанови Кабінету Міністрів України всі підприємства, на базі яких утворюється Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", реорганізовуються шляхом злиття.

При цьому,відповідно до Переліку підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", що є додатком № 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", «Державне підприємство «Донецька залізниця» включено до вказаного переліку.

Суд зазначає, що статут Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735. Відповідно до п. 2 статуту відповідача, останній утворений як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Укрзалізниці, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовано шляхом злиття, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. N 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Разом з тим, реорганізація юридичної особи, як один із видів її припинення, передбачає проведення відповідної встановленої процедури та характеризується деякими особливостями. Так, зокрема, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб, в тому числі, шляхом злиття, майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ст. 104 Цивільного кодексу України); комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов'язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами (ст. 107 Цивільного кодексу України).

Отже, відповідно до чинного цивільного законодавства України при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов'язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про такий перехід прав і обов'язків повинно бути чітко зазначено.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» у разі злиття юридичних осіб здійснюється державна реєстрація новоутвореної юридичної особи та державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття. Злиття вважається завершеним з дати державної реєстрації припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття.

Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» Товариство (Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця") є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.

Відповідно до п. 2 Перехідних та прикінцевих положень Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ч. 6 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" має спеціальний (пріоритетний у застосуванні) характер по відношенню до загальних норм ст. 104, 107 ЦК України, що вбачається з п. 2 Перехідних та прикінцевих положень цього Закону. Зазначена норма не покладає факт правонаступництва створеного ПАТ "Українська залізниця" за правами і обов'язками визначених підприємств Укрзалізниці в залежність від обов'язкового попереднього припинення зазначених підприємств, в тому числі і ДП "Донецька залізниця".

Крім того, у Постанові Верховного Суду України від 08.02.2017 у справі № 3-1586гс16 та у Постанові Верховного Суду України від 08.02.2017 у справі № 3-1417гс16 судом зазначено, що аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що спеціальним Законом № 4442-VI (Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування») визначено пріоритет у застосуванні його норм, а саме: утворення товариства залізничного транспорту загального користування відбувається за рішенням Кабінету Міністрів України, який, крім іншого, виконує функції загальних зборів Товариства.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" Товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття (далі - підприємства залізничного транспорту).

Відповідно до ч. 9 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" одночасно з прийняттям рішення про утворення Товариства Кабінет Міністрів України формує комісію з утворення Товариства, до складу якої входять представники Кабінету Міністрів України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, Державної адміністрації залізничного транспорту України, Фонду державного майна України, центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики, профспілок, що діють у галузі.

Комісія у чотиримісячний строк з дня затвердження її складу подає центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, для затвердження у місячний строк зведений передавальний акт, зведений акт оцінки майна залізничного транспорту загального користування, а також проект статуту Товариства для подання Кабінетові Міністрів України. Зведені передавальний акт та акт оцінки складаються на основі узагальнених даних передавальних актів та актів оцінки, складених стосовно цілісного майнового комплексу кожного підприємства залізничного транспорту. Розмір статутного капіталу Товариства визначається під час його утворення згідно із зведеним актом оцінки майна залізничного транспорту загального користування.

За змістом пунктів 4 і 5 постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", проведенню реорганізації (злиття) має передувати проведення інвентаризації майна підприємств, що реорганізуються (зливаються), та складання актів інвентаризації майна, після чого мають складатися та затверджуватися передавальні акти майна та зведені акти майна, що вносяться до статутного капіталу Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця".

Таким чином, системний аналіз ч.ч. 3, 9 ст. 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та послідовність дій зі створення ПАТ "Українська залізниця", визначеної Постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200, дає підстави вважати, що злиття підприємств, на базі яких мало створюватися ПАТ "Українська залізниця" (у тому числі: складання відповідних передавальних актів та формування статутного фонду) мало хронологічно передувати державній реєстрації їх правонаступника (ПАТ "Українська залізниця"), тобто, моменту набуття ним статусу суб'єкта правовідносин у розумінні ст.ст. 91, 92 ЦК України.

У Постанові Верховного Суду України від 08.02.2017 у справі № 3-1586гс16 та у Постанові Верховного Суду України від 08.02.2017 у справі № 3-1417гс16 зазначено, що із комплексного аналізу зазначених норм права та установлених судом дійсних обставин справи можна дійти висновку, що спеціальним Законом № 4442-VI визначено особливості утворення ПАТ «Українська залізниця», на виконання якого Кабінет Міністрів України прийняв відповідні нормативно-правові акти та діяв не тільки як вищий орган у системі органів виконавчої влади, а й як особа, яка здійснює на підставі цього Закону від імені держави функції вищого органу управління Товариством.

Зважаючи на викладене, питання правонаступництва ПАТ «Українська залізниця» стосовно ДП «Донецька залізниця» визначається спеціальним законом та прийнятими на його виконання постановами № 200 та № 604, які пов'язують перехід прав і обов'язків ДП «Донецька залізниця» до ПАТ «Українська залізниця» з інвентаризацією, складанням передавального акта та внесенням майна до статутного капіталу правонаступника.

Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 № 604 "Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції" передбачено, що майно (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до пункту 5 Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200, а відображається в балансі (крім зобов'язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 цієї постанови.

При цьому, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 №604 "Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції", проведення інвентаризації та оцінки майна (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, має бути здійснено після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, а також завершення проведення антитерористичної операції, після чого мають бути подані пропозиції щодо зміни статутного капіталу Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця".

Суд зазначає, що Державне підприємство "Донецька залізниця" знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції, процедура його реорганізації і передача всіх прав і обов'язків до ПАТ "Українська залізниця" призупинена до завершення проведення антитерористичної операції, дані про складання та затвердження передавальних актів для передачі всіх прав, активів, боргів і зобов'язань від Державного підприємства "Донецька залізниця" до ПАТ "Українська залізниця" відсутні, з огляду на що суд дійшов висновку, що Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" не стало правонаступником всіх прав, активів, боргів і зобов'язань Державного підприємства "Донецька залізниця".

В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містяться відомості про те, що правонаступництво щодо ДП "Донецька залізниця" (код 01074957) настає згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 №604 після внесення майна до статутного капіталу правонаступника.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до наказу ПАТ «Українська залізниця» № 512-Ц/од від 30.11.2015 «Про деякі питання щодо реорганізації підприємств, установ залізничного транспорту» датою початку господарської діяльності ПАТ «Українська залізниця» є 01.12.2015, та до цього часу відповідач не здійснював господарську діяльність.

Як встановлено судом, Договір № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014 було укладено саме з «Державним підприємством «Донецька залізниця» та саме відповідач 2 є особою, зобов'язаною за виконання умов вказаного договору, в тому числі особою, яка несе відповідальність за невиконання/неналежне виконання умов Договору № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014.

Доказів заміни боржника за Договором № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014 з «Державного підприємства «Донецька залізниця» на Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (додаткових угод, договорів про внесення змін, тощо) матеріали справи не містять.

При цьому, позовні вимоги позивача до відповідача 1 (Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця») обґрунтовані тим, що відповідач 1 є правонаступником відповідача 2 - Державного підприємства «Донецька залізниця».

Водночас, як встановлено судом Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" на час судового розгляду справи не стало правонаступником всіх прав, активів, боргів і зобов'язань Державного підприємства "Донецька залізниця", а тому не особою, яка відповідає за невиконання/неналежне виконання «Державним підприємством «Донецька залізниця» зобов'язань за Договором № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014.

Що стосується поданого позивачем у судовому засіданні 12.12.2017 клопотання, в якому уточнив позовні вимоги та просив солідарно стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 448875 грн. 62 коп., суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Однак, суд зазначає, що враховуючи заявлені предмет та підстави позову, беручи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи, відповідач 1 не є зобов'язаною стороною у спірних правовідносинах, так як дана особа не укладала з позивачем Договір № Д/ДонЦМКР-14148/НЮ від 11.02.2014, не порушувала його умови та не є правонаступником відповідача 2, а отже відсутні і підстави для стягнення з відповідача 1 заборгованості за вказаним договором (194640 грн. 78 коп. суми основного боргу, 11827 грн. 08 коп. пені, 16593 грн. 41 коп. 3% річних та 131803 грн. 17 коп. інфляційних втрат), як з солідарного боржника.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, за відсутності належних та допустимих в розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказів переходу в порядку правонаступництва обов'язків Державного підприємства "Донецька залізниця" до Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" та, відповідно, порушення прав позивача Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця", позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Південтрансбуд» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Південтрансбуд» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» відмовити.

2. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Південтрансбуд» до «Державного підприємства «Донецька залізниця» задовольнити частково.

3. Стягнути з «Державного підприємства «Донецька залізниця» (83000, Донецька обл., м. Донецьк, вул. Артема, 68; ідентифікаційний код: 01074957) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Південтрансбуд» (85670, Донецька обл., м. Вугледар, станція Вуглесборочна; ідентифікаційний код: 31324624) суму основного боргу у розмірі 194640 (сто дев'яносто чотири тисячі шістсот сорок) грн. 78 коп., пеню у розмірі 11827 (одинадцять тисяч вісімсот двадцять сім) грн. 08 коп., 3% річних у розмірі 16593 (шістнадцять тисяч п'ятсот дев'яносто три) грн. 41 коп., інфляційні втрати у розмірі 131803 (сто тридцять одна тисяча вісімсот три) грн. 17 коп. та судовий збір у розмірі 2661 (дві тисячі шістсот шістдесят одна) грн. 49 коп.

4. В іншій частині позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Південтрансбуд» до «Державного підприємства «Донецька залізниця» відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 19.12.2017

Суддя І.М. Отрош