РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2017Справа №910/17974/17
За позовом Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпел Гріффін Груп»

про стягнення пені та штрафу в розмірі 1 877 705,38 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Ткаченко О.О., за довіреністю;

від відповідача: Кантанюк С.О., Борт П.С., за довіреностями.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпел Гріффін Груп» (далі - відповідач) про стягнення пені та штрафу в розмірі 1 877 705,38 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виконано умови Договору № від 22.08.2016, а саме не поставлено у строки та у повному обсязі товар обумовлений Договором, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 1 348 017,87 грн. та штраф в розмірі 529 687,51 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 порушено провадження у справі № 910/17974/17, розгляд справи призначено на 20.11.2017.

30.10.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача було подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

17.11.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Також, 17.11.2017 представником відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 20.11.2017 представник позивача з'явився, представник відповідача не з'явився.

За результатами розгляду клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність його задоволення.

Враховуючи неявку представника відповідача в судове засідання, а також у зв'язку з невиконанням відповідачем вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 про порушення провадження у справі № 910/17974/17 та задоволенням клопотання про відкладення розгляду справи, розгляд справи було відкладено на 17.12.2017.

Представник позивача у судове засідання 11.12.2017 з'явився, подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи та надав усні пояснення по суті спорі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

У судове засідання 11.12.2017 з'явились представники відповідача, подали заяву про відсутність аналогічного спору та відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що представника відповідача не було на процедурі розкриття пропозицій конкурсних торгів, ТОВ «Імпел Гріффін Груп» не було відомо, хто саме став переможцем, а повідомлення про акцепт пропозиції конкурсних торгів не отримували. Відповідач зазначає, що ніколи не укладав Договір з позивачем, а директор відповідача ніколи його не підписував. Також, відповідач зазначає, що позивачем надсилалась письмові заявки на поставку товару та надані документи про отримання таких заявок відповідачем, але у відповідача ніколи не було працівників з прізвищем «Жало», які б могли отримувати поштові відправлення на ім'я відповідача. Крім того, до позовної заяви додані видаткові накладні, які нібито посвідчують факт поставки товару позивачу та факт укладення договору, однак видаткові накладні як і сам Договір директором ТОВ «Імпел Гріффін Груп» не підписувався.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 11.12.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

22.08.2016 між Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» (далі - позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Імпел Гріффін Груп» (далі - позивач, продавець) було укладено Договір № (далі - Договір), за умовам якого продавець зобов'язується поставити і передати у власність покупцю одяг робочий, чоловічий (верхній одяг (костюми) у подальшому іменований «товар», найменування, кількість і ціна якого вказані в специфікації, яка є невід'ємною частиною цього Договору (Додаток № 1), а покупець зобов'язується на умовах цього Договору прийняти товар та сплатити його вартість.

Ціна Договору згідно специфікації складає 7 566 964,38 грн., в т.ч. ПДВ 1 261 160,73 грн. (п. 3.1 Договору).

Відповідно до п. 4.1 Договору сплата вартості поставленого товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця по факту поставки окремої партії товару не пізніше 90 робочих днів з дати поставки партії товару.

За умовами пункту 5.1 Договору, товар за цим Договором продавець зобов'язується поставити та передати покупцю окремими партіями за письмовими заявками покупця протягом тридцяти календарних днів з дати відправлення заявки покупцем.

Згідно з пунктами 5.2 та 5.3 Договору товар поставляється транспортом продавця та за його рахунок на склад покупця за адресою: Центральний склад Філії «УМГ «Київтрансгаз», вул. Маяковського, 49, м. Боярка, Києво-Святошинський район, Київська обл., 08150. В момент передачі товару продавець зобов'язаний надати покупцю:

- видаткову накладну на товар;

- товарно-транспортну накладну;

- податкову накладну оформлену відповідно до умов пунктів 4.3, 4.5 розділу 4 Договору, а також статті 201 Податкового кодексу України.

У відповідності до п. 5.5 Договору приймання товару по кількості проводиться по видатковій накладній продавця. У випадку відсутності видаткової накладної покупець має право не приймати поставлений товар, а у випадку прийняття, складається акт про фактичну наявність товару, де вказується фактична кількість та найменування товару. Акт про фактичну наявність товару має бути підписаний уповноваженими представниками сторін.

Пунктом 6.3 Договору визначено, що продавець зобов'язаний, зокрема забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим Договором.

За умовами пункту 6.4 Договору продавець має право, зокрема на дострокову поставку товару за письмовим погодженням покупця.

Відповідно до п. 7.1 Договору за порушення строку поставки товару або недопоставку товару продавець сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості товару, поставку якого прострочено та/або недопоставленого, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки товару понад тридцять днів продавець додатково сплачує штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. Крім того продавець зобов'язується відшкодувати усі пов'язані з цим збитки. Сплата пені та/або додаткового штрафу не звільняє продавця від виконання зобов'язання.

Цей Договір є чинним з моменту його укладення сторонами і діє протягом одного року з дати укладення. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії Договору (п. 10.1 Договору).

Додатком № 1 до Договору сторонами погоджено Специфікацію на загальну суму 7 566 964,38 грн.

Як зазначає позивач, 16.09.2016 ним було направлено на адресу відповідача заявку вих. № 7570/28-04 від 16.09.2016 на поставку партії товару на загальну суму 3 019 670,82 грн., також 26.09.2016 ним було направлено заявку вих. № 7745/28-04 від 23.09.2016 на поставку партії товару на загальну суму 4 547 293,56 грн.

Таким чином, позивач зазначає, що партію товару за Договором на суму 3 019 670,82 грн. продавець зобов'язаний був поставити до 16.10.2016 включно; та партію товару на суму 4 547 293,56 грн. до 26.10.2016 включно.

Однак, як зазначає позивач, у визначений Договором строк продавець товар не поставив, в зв'язку з чим позивач 27.12.2016 направив відповідачу лист № 10152/28-04 в якому попросив прискорити поставку ряду товару, перелік якого визначено в даному листі.

Як зазначає позивач, в порушення п. 5.1 Договору продавцем було частково поставлено товар передбачений Договором, всього на суму 425 400,12 грн., а саме згідно видаткових накладних № 26 від 11.01.2017 на суму 17 373,60 грн., № 346 від 13.02.2017 на суму 112 928,40 грн., № 419 від 21.02.2017 на суму 13 030,20 грн., № 420 від 21.02.2017 на суму 60 807,60 грн., № 421 від 21.02.2017 на суму 26 676 грн., № 996 від 16.04.2017 на суму 69 494,40 грн., № 1922 від 19.07.2017 на суму 125 089,92 грн.

Таким чином, як зазначає позивач, станом на 22.08.2017, залишався недопоставленим товар на загальну суму 7 141 564,26 грн.

05.09.2017 позивачем було направлено відповідачу Претензію № 1 (вих. № 5668/10-10) у якій вимагав перерахувати суму штрафних санкцій в розмірі 1 877 705,38 грн.

Відповідачем в свою чергу, було надано відповідь вих. №4037/10/17 від 05.10.2017, у якій відповідач зазначив, що між сторонами було укладено Договір № 7 на поставку одягу робочого на загальну суму 7 566 964,38 грн., для виконання якого, відповідачем було укладено з ТОВ «Київпромснаб» дзеркальний договір № 1713/П на поставку одягу робочого, однак ТОВ «Київпромснаб» свої зобов'язання не виконало в повному обсязі, в зв'язку з чим, відповідач направив аналогічну претензію до ТОВ «Київпромснаб», але відповідь на неї, станом на поточну дату не отримав, у зв'язку з чим, відповідач просив продовжити термін розгляду претензії.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з п. 1 статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Додатком № 1 до Договору сторонами погоджено Специфікацію на загальну суму 7 566 964,38 грн.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами пункту 5.1 Договору, товар за цим Договором продавець зобов'язується поставити та передати покупцю окремими партіями за письмовими заявками покупця протягом тридцять календарних днів з дати відправлення заявки покупцем.

Як встановлено судом, 16.09.2016 позивачем було направлено на адресу відповідача, зазначену у Договорі заявку вих. № 7570/28-04 від 16.09.2016 на поставку партії товару на загальну суму 3 019 670,82 грн., яка була отримана відповідачем 19.09.2016, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, фіскального чеку від 16.09.2016 та списком згрупованих відправлень.

Таким чином, судом встановлено, що товар на суму 3 019 670,82 грн. мав бути поставлений відповідачем у строк до 16.10.2016 включно.

Також, як встановлено судом 26.09.2016 позивачем було направлено заявку вих. № 7745/28-04 від 23.09.2016 на поставку партії товару на загальну суму 4 547 293,56 грн., яка була отримана відповідачем 28.09.2016, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, фіскального чеку від 26.09.2016 та списком згрупованих відправлень.

Таким чином, судом встановлено, що товар на суму 4 547 293,56 грн. мав бути поставлений відповідачем у строк до 26.10.2016 включно.

Поряд з цим, як встановлено судом, відповідачем було поставлено товар на загальну суму 425 400,12 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних № 26 від 11.01.2017 на суму 17 373,60 грн., № 346 від 13.02.2017 на суму 112 928,40 грн., № 419 від 21.02.2017 на суму 13 030,20 грн., № 420 від 21.02.2017 на суму 60 807,60 грн., № 421 від 21.02.2017 на суму 26 676 грн., № 996 від 16.04.2017 на суму 69 494,40 грн., № 1922 від 19.07.2017 на суму 125 089,92 грн.

Поставка означеного товару, також підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними №Р26 від 11.01.2017, № Р346 від 13.02.2017, № Р419 від 21.02.2017, № Р420 від 21.02.2017, № Р421 від 21.02.2017, № Р996 від 16.04.2017 та № Р48 від 19.07.2017.

Таким чином, відповідачем не було здійснено поставку товару на суму 7 141 564,26 грн., при цьому товар на суму 425 400,12 грн. був поставлений з порушенням строків обумовлених сторонами.

05.09.2017 позивачем було направлено відповідачу Претензію № 1 (вих. № 5668/10-10) у якій вимагав перерахувати суму штрафних санкцій в розмірі 1 877 705,38 грн.

Відповідачем в свою чергу, було надано відповідь вих. №4037/10/17 від 05.10.2017, у якій відповідач зазначив, що між сторонами було укладено Договір № 7 на поставку одягу робочого на загальну суму 7 566 964,38 грн., для виконання якого, відповідачем було укладено з ТОВ «Київпромснаб» дзеркальний договір № 1713/П на поставку одягу робочого, однак ТОВ «Київпромснаб» свої зобов'язання не виконало в повному обсязі, в зв'язку з чим, відповідач направив аналогічну претензію до ТОВ «Київпромснаб», але відповідь на неї, станом на поточну дату не отримав, у зв'язку з чим, відповідач проси продовжити термін розгляду претензії.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відтак, як встановлено судом, відповідачем не виконано взяті на себе зобов'язання за Договором в частині своєчасної та повної поставки продукції, обумовленої сторонами у специфікації.

Відповідно до п. 7.1 Договору за порушення строку поставки товару або недопоставку товару продавець сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості товару, поставку якого прострочено та/або недопоставленого, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки товару понад тридцять днів продавець додатково сплачує штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. Крім того продавець зобов'язується відшкодувати усі пов'язані з цим збитки. Сплата пені та/або додаткового штрафу не звільняє продавця від виконання зобов'язання.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частини 1 статті 1 Цивільного кодексу України).

Водночас, в силу приписів частини 2 статті 9 Цивільного кодексу України, законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Цю норму Цивільного кодексу України слід розуміти так, що спеціальними законами можуть передбачатися особливості регулювання певних майнових відносин в сфері господарювання.

Згідно з частиною 2 статті 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом.

У пункті 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/211 від 07.04.2008 р. "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексу України" зазначено, що спеціальні норми ГК України, які встановлюють особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання, підлягають переважному застосуванню перед тими нормами ЦК України, які містять відповідне загальне регулювання. Наприклад, правила частини першої статті 232 ГК України, відповідно до якої збитки відшкодовуються в частині, не покритій штрафними санкціями (залікова неустойка), підлягають переважному застосуванню перед правилами частини першої статті 624 ЦК України, відповідно до якої неустойка підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (штрафна неустойка).

При цьому, слід враховувати, що відповідно до частини другої статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Тому в разі, якщо норми ГК України не містять особливостей регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання, а встановлюють загальні правила, які не узгоджуються із відповідними правилами ЦК України, слід застосовувати правила, встановлені ЦК України.

За таких обставин, до спірних правовідносин підлягають застосуванню спеціальні норми Господарського кодексу України, які регулюють майнову відповідальність суб'єктів господарювання за порушення господарських зобов'язань.

В силу приписів статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі статтею 230, пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

З наведених норм вбачається, що сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення негрошового зобов'язання у відсотках до суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення, та звернутися з вимогою про її стягнення у зв'язку з простроченням зобов'язання.

Аналізуючи в сукупності вищевказані норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що на основі норм господарського законодавства пеня може бути застосована для забезпечення будь-якого зобов'язання, оскільки вона відноситься до штрафних санкцій.

Про це, зокрема, свідчить використання законодавцем таких термінів, як "зобов'язання", "грошова сума".

Як наслідок, враховуючи приписи частини 2 статті 9 Цивільного кодексу України та частину 2 статті 4 Господарського кодексу України, що передбачають наявність спеціальних норм, регулюючих господарські відносини, сторони господарського договору мають право забезпечувати пенею виконання будь-якого зобов'язання, а не лише грошового.

При цьому, аналізуючи частину 3 статті 549 Цивільного кодексу України у контексті меж свободи договору, визначених абзацом 2 частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що сторони в договорі можуть змінити її положення та забезпечити за допомогою пені не лише грошове зобов'язання.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане, проте законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Вищенаведений шестимісячний строк не є строком позовної давності, оскільки в нормі йдеться саме про припинення нарахування штрафних санкцій, за стягненням яких особа має право звернутися в межах річного строку позовної давності, встановленого пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов'язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в сумі 1 348 017,87 грн. суд вважає його арифметично невірним, оскільки позивачем невірно визначено момент прострочення за другою заявкою, а саме замість 27.10.2016, позивачем зазначено дату - 24.10.2017.

Відтак здійснивши власний розрахунок пені, з урахуванням фактичних обставин справи, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 1 334 375,99 грн.

В свою чергу, дослідивши здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми штрафу, суд встановив, що він є арифметично вірним, а відтак з відповідача підлягає стягненню 529 687,51 грн. штрафу.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлені до стягнення суми пені та штрафу.

В свою чергу, наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву заперечення проти позову, повністю спростовуються матеріалами справи та встановленими обставинами справи.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпел Гріффін Груп» (01033, м. Київ, вулиця Шота Руставелі, будинок 38 Б, кімната 12; ідентифікаційний код: 35634872) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, будинок 9/1; ідентифікаційний код: 30019801) в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» (03065, м. Київ, проспект Космонавта Комарова, будинок 44; ідентифікаційний код: 23517243) пеню в розмірі 1 334 375 (один мільйон триста тридцять чотири тисячі триста сімдесят п'ять) грн. 99 коп., штраф в розмірі 529 687 (п'ятсот двадцять дев'ять тисяч шістсот вісімдесят сім) грн. 51 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 27960 (двадцять сім тисяч дев'ятсот шістдесят) грн. 95 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 14.12.2017.

Суддя О.А. Грєхова