ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2017 р.Справа № 923/797/17
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючий суддя: В.В.Лашин

судді: В.І Жеков

Т.А. Величко

При секретарі Є.О. Чеголі

За участю представників сторін:

Від ПАТ ЕК "Херсонобленерго" - Анісімов В.В..

Від ПАТ Туристичний комплекс "Фрегат" - Рубель В.С., Кіженцев А.В.

Директор ПАТ Туристичний комплекс "Фрегат" - Довбиш Е.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Туристичний комплекс "Фрегат"

на рішення господарського суду Херсонської області

від 10.10.2017

справа №923/797/17

за позовом Приватного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Херсонобленерго"

до Приватного акціонерного товариства "Туристичний комплекс "Фрегат"

про визнання укледеною додаткової угоди

Відповідно до ст. 77 ГПК України в судовому засіданні 05.12.2017р. оголошувалась перерва до 13.12.2017р

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2017 року приватне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Херсонобленерго» (у наступному за текстом - ПрАТ «Херсонобленерго») звернулося до господарського суду Херсонської області з позовом до приватного акціонерного товариства «Туристичний комплекс «Фрегат» (далі - ПрАТ «Фрегат») про визнання укладеною додаткову угоду від 14.07.2017 р. до договору про постачання електричної енергії № 350 від 30.12.2003 р. у відповідності до редакції, запропонованої позивачем.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 10 жовтня 2017 року (суддя Гридасов Ю.В.) позовні вимоги задоволені. З відповідача на користь позивача стягнуто 1600 грн. судового збору.

Не погоджуючись з цим рішенням, ПрАТ «Фрегат» в апеляційній скарзі просить його скасувати й постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, оскільки ст.ст. 651, 652 ЦК України закріплено право, а не обов'язок особи на зміну договору у випадку істотної зміни обставин. Скаржник зазначає, що законом не передбачено обов'язковості укладення відповідної додаткової угоди на умовах позивача й законодавством передбачене саме право відповідача встановлювати засоби обліку на підстанції, що належить споживачу, а тому суд не може примушувати до продовження договірних правовідносин на інших умовах.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України (в подальшому - ГК України) визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Водночас, частиною другою наведеної статті передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Підставою для зміни договірних правовідносин також є істотна зміна обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Порядок зміни господарських договорів встановлений статтею 188 ГК України.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (ч. 2, 3, 4 ст. 188 ГК України).

За змістом ст. 55 Конституції України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 грудня 2003 року між ПрАТ «Херсонобленерто» та ПрАТ «Фрегат» укладено договір про постачання електричної енергії № 350.

В липні 2017 року на адресу ПрАТ «Фрегат» позивачем було надіслано проект додаткової угоди від 14.07.2017 р. про внесення змін до договору про постачання електричної енергії № 350 від 30.12.2013 р., де викладено додатки № 3.5, 5а, 6, 7, 10 у новій редакції та доповнено додатком № 2.1: передбачено зміну місця розташування засобу обліку (додатки № 6, 7); найменування засобів (змінюються у додатках найменування лічильників, на лічильники № 0174743 та 0122913 та місце їх розташування з РУ-0,4 кВ на ПС Дніпровська додатки № 3, 5, 6, 10; у зв'язку із зміною схеми постачання електричної енергії, а саме перепідключення субспоживачів в додатку № 5а, поліграффабрика та АМПУ вибуває із статусу субспоживачів; в додатку № 6 змінюється відповідальність за експлуатацію лічильників; доповнюється додатком № 2.1 з метою реалізації прав споживача передбачених п. 3.31, 3.32 та 3.34 Правил користування електричною енергією, а саме щодо проведення робіт у вторинних колах живлення розрахункових засобів обліку за присутності споживача.

14 серпня 2017 року на адресу ПрАТ «Херсонобленерго» надійшов лист відповідача по відмову в узгоджені та підписанні додаткової угоди від 14.07.2017 року.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що з моменту укладання договору від 30.12.2003 р. змінилось законодавство, що регулює правовідносини у сфері енергетики та обставини, якими сторони керувались при його укладанні, оскільки було змінено порядок нормативного регулювання розташування засобів обліку. Також суд зазначив, що відповідачем при користуванні електричною енергією оплата за спожиту електричну енергію проводиться за показами лічильників та втрат в мережах, що обраховуються методичним способом відповідно до додатку № 3 до договору № 350 від 30.12.2003 р., а фактичні втрати в мережах є значно більшими, що порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладанні договору - на отримання коштів за поставлену електричну енергію у повному обсязі.

Крім цього, господарським судом було враховане те, що відповідачем було здійснено реконструкцію його мереж, які є електроустановкою, а саме відбулось внесення змін до схеми живлення ПрАТ «Фрегат» та виключено з числа мереж відповідача мережі, через які здійснювалось постачання електричної енергії на 2-ий Затон, що належить Адміністрації морських портів України, що підтверджується додатковою угодою від 28.04.2017 р. та спростовує посилання відповідача на те, що нові зміни до п. 1.5.6 Правил технічної експлуатації електроустановок споживачів, які відбулися у червні 2014 року, стосуються лише нових абонентів, до яких відповідач себе не відносить.

Аналізуючи матеріали справи, судова колегія вважає, що судом першої інстанції цілком вірно встановлені обставини справи та ним дана правильна юридична оцінка із застосуванням до спірних правовідносин належних норм матеріального права.

Посилання ПрАТ «Фрегат» на неможливість його примушування до укладення додаткової угоди, судова колегія вважає помилковими, оскільки договором про постачання електричної енергії від 2003 року сторонами було безпосередньо встановлено, що під час виконання цього договору сторони повинні керуватися чинним законодавством та Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ).

Пунктом 1.2 ПКЕЕ визначено, що межа балансової належності - точка розділу елементів електричної мережі між власниками електроустановок за ознаками права власності або користування, або повного господарського відання; точка обліку - межа балансової належності, на якій за допомогою засобів обліку або розрахунковим шляхом визначаються та обліковуються значення обсягів споживання/передачі електричної енергії та величини споживання/транзиту електричної потужності за певний період; точка продажу електричної енергії - межа балансової належності, на якій відбувається перехід права власності на електричну енергію. Отже, нормативно встановлено, що точка обліку визначається саме за межею балансової належності на відміну від раніш діючої редакції ПКЕЕ, що передбачає зміну місць розташування засобів обліку. При цьому, точка продажу електричної енергії споживачу установлюється на межі балансової належності його електроустановок та зазначається в договорі про постачання електричної енергії або в договорі про купівлю-продаж електричної енергії (п. 1.4 ПКЕЕ).

Згідно із правовою позицією, наведеною у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 16.12.2015 р. № 3, а також враховуючи приписи ст. ст. 651, 652 ЦК України, внесення змін до ПКЕЕ, обов'язок додержання яких законодавчо встановлений статтею 277 ГК України, є достатньою підставою для внесення змін до договору в разі невідповідності його умов Правилам.

Відповідні висновки викладені й у постановах Вищого господарського суду України від 05 липня 2017 року у справі № 916/5085/15, від 20 липня 2017 року у справі № 909/630/16.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення господарського суду Херсонської області відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Туристичний комплекс «Фрегат» залишити без задоволення, а рішення господарського суду Херсонської області від 10.10.2017 р. по справі № 923/797/17 - без змін.

Головуючий суддя: В.В. Лашин

Суддя Т.А. Величко

Суддя В.І. Жеков