ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2017 р. Справа № 911/3348/17

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Лилака Т.Д. за участю секретаря судового засідання Щотової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Центр "Континент", м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Ергопак", Київська обл., м. Боярка

про стягнення 10000,00 гривень

за участю представників:

позивача - Семко О.С., Самчишина Н.М.;

відповідача - Марченко Д.В..

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Центр Континент" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ергопак" про стягнення 10000,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором маркетингових послуг від 01.04.2013 №Е-10/1 щодо здійснення розрахунків за надані послуги.

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.11.2017 порушено провадження у справі.

30.11.2017 через канцелярію господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечував в повному обсязі.

В судовому засіданні 30.11.2017 оголошено перерву до 14.12.2017.

14.12.2017 через канцелярію господарського суду Київської області представник позивача подав додаткові пояснення та документи.

Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні позову по суті.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.04.2013 між товариством з обмеженою відповідальністю «Ергопак» (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Центр Континент» (продавець) укладено договір поставки №Е-10, за умовами якого відповідач зобов'язався поставити і передати у власність відповідача, а відповідач - прийняти та оплатити продукцію певних торгівельних марок

Крім того, 01.04.2013 між товариством з обмеженою відповідальністю «Ергопак» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Центр Континент» був укладений договір №Е-10/1 маркетингових послуг.

Вказаний договір підписано сторонами з протоколом розбіжностей, які врегульовано сторонами.

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, замовник доручає та оплачує, а виконавець зобов'язується надати йому маркетингові послуги (що сприяють збільшенню обізнаності споживачів і підвищення лояльності до товару) щодо підписання договору поставки та по проведенню комплексних дій, націлених на активний продаж товару вказаних торговельних марок щодо яких здійснює свою господарську діяльність замовник.

Як погоджено у п. 1.2 договору, послуги, що надаються виконавцем, здійснюються за вказаними у відповідному пункті договору напрямками, зокрема, п. 1.2.3 вказаного договору передбачено надання такої послуги як додаткова викладка товару.

Згідно п. 2.2.2 договору (в узгодженій редакції протоколу розбіжностей), замовник зобов'язується провести протягом дії вказаного договору заходи стимулювання збуту у мережі магазинів "Континент" (участь у маркетингових акціях згідно діючого маркетингового прас-листа, який є невід'ємною частиною договору, згідно з погодженим сторонами планом, про що вказано у додатковій угоді №1, не менше ніж на загальну суму з ПДВ 2500грн.

Пунктом 2.2.9 договору (в узгодженій редакції протоколу розбіжностей) передбачено, що підтвердженням надання послуг згідно з договором є акти виконаних робіт (наданих послуг); замовник зобов'язаний підписати та повернути виконавцеві акти виконаних робіт протягом 7 днів з моменту їх отримання; у разі якщо замовник не передає чи не надішле виконавцеві підписаний примірник акту протягом 10 робочих днів після його отримання, чи не заявить письмово зауваження щодо наданих послуг, акт буде вважатись визнаним і узгодженим з боку замовника, а послуги наданими.

Відповідно до п. 3.1.2 договору (в узгодженій редакції протоколу розбіжностей), плата за надані послуги щодо викладки товарів в місцях для додаткового розміщення товару в магазинах виконавця складає: 800грн - за адресою вул. Я. Колоса, 10; 800грн - за адресою вул. Уборевича, 23. Як вказано у відповідному пункті договору, плата вноситься замовником на протязі 10 робочих днів після отримання рахунку по факсу або електронною поштою, але не пізніше 15 числа звітного місяця.

Як визначено сторонами у п. 3.2.2 договору (в узгодженій редакції), сторони зобов'язуються із періодичністю один раз на місяць проводити звірку взаєморозрахунків та підписувати відповідні акти звірки; виконавець готує та надає замовнику акт звірки до 3 числа наступного місяця, а замовник повинен протягом 7 днів з моменту отримання акту підписати його та надіслати виконавцю або заявити у письмовому вигляді мотивовані зауваження.

Згідно п. 9.1 договору, він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2013. Як передбачено відповідним пунктом договору, у тому випадку, якщо жодна із сторін письмово не менш як за 30 календарних днів до закінчення дії договору на заявить іншій стороні про припинення його дії, даний договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах.

Пунктом 10.3 договору визначено, що його додатками, що є його невід'ємними частинами, є: додаток №1 - бланк замовлення на додаткові послуги; додаток №2 - маркетинговий прас-лист.

Позивач зазначає, що ним було надано маркетингові послуги на загальну суму 10000,00 гривень, однак відповідач, в порушення умов договору та вимог чинного законодавства, не розрахувався за отримані послуги, а саме послуги щодо викладки товарів в місцях для додаткового розміщення товару в магазинах виконавця (п. 3.1.2. договору) та публікацію інформаційного буклету «Континент» як інструменту прямого маркетингу (п. 1.2.8. договору).

Як вказує позивач, відповідач належним чином не виконав зобов'язань за договором щодо оплати наданих послуг, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 10000,00 гривень, а саме: 8000,00 гривень - плата за надані послуги щодо викладки товарів в місцях для додаткового розміщення товару в магазинах виконавця (п. 3.1.2. договору) та 2000,00 гривень - плата за публікацію інформаційного буклету «Континент» як інструменту прямого маркетингу (п. 1.2.8. договору), у зв'язку з чим позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом та просить стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 10000,00 гривень.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Відповідно до п.п. 1, 7 ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд зазначає, що положеннями ч. 1 с. 33 ГПК України на сторін покладений обов'язок доведення тих обставин, на які вона посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими і речовими доказами.

Письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 36 ГПК України).

Частиною 2 ст. 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 р. (далі - Положення), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Частиною 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 2.4 Положення первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Пунктом 2.5 Положення встановлено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Предметом спору у даній справі є виникнення у відповідача обов'язку оплатити послуги за цим договором щодо викладки товарів в місцях для додаткового розміщення товару в магазинах виконавця та послуги з публікації інформаційного буклету «Континент» як інструменту прямого маркетингу.

У поданому позові позивач посилається на надання ним маркетингових послуг відповідачу, на оплату яких ним виставлені відповідачу рахунки, при цьому, акти надання послуг за вказані періоди датовані позивачем 18.10.2017 та підписані лише позивачем.

Водночас, позивач, в порушення вимог ст. 33 ГПК України, не надав суду актів надання послуг №51 від 18.10.2017, №52 від 18.10.2017, №54 від 18.10.2017, №55 від 18.10.2017, №56 від 18.10.2017, №57 від 18.10.2017, №58 від 18.10.2017, №59 від 18.10.2017, №60 від 18.10.2017, №61 від 18.10.2017, №53 від 18.10.2017, засвідчених підписом уповноваженої особи та печаткою відповідача. Відтак, суд вважає, що позивачем не доведений факт надання ним послуг відповідачу за вказаними актами.

Крім того, між сторонами був укладений додаток №1 до договору, який визначає план заходів стимулювання збуту у мережі магазинів "Континент". Вказаний додаток підтверджує узгодження між сторонами надання послуг з у магазині за адресою пр. Свободи 26А у період з 01.04.2013 по 31.12.2013. Ціна таких послуг на місяць узгоджена сторонами у розмірі 800,00 грн .

Доказів замовлення відповідачем (у тому числі шляхом підписання додаткової угоди на інший період) послуг відповідного виду у спірний період - з лютого 2014 по травень 2014 року, з липня 2014 по січень 2015 року не надано.

Під час розгляду справи, відповідач заперечував факт замовлення відповідних послуг, а також вказував, що не отримував актів наданих послуг. Доказів направлення актів відповідачу не надано.

Як визначено ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг, правовій природі якого відповідає укладений сторонами договір, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Проте, позивачем під час розгляду даної справи не надано суду доказів узгодження сторонами або замовлення позивачем маркетингових послуг у вказаний у актах період, а також надання у відповідний період таких послуг.

З урахуванням зазначеного, у відповідача не виникло обов'язку оплатити маркетингових послуг, тому суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи спір у даній справі, суд не застосовував позовну давність, про яку заявлено відповідачем з наступних підстав.

В силу ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ч. 2,3 ст.267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності; позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У даній справі судом не встановлено факту порушення суб'єктивного матеріального права позивача, на захист якого ним подано позов, у зв'язку з чим у позові має бути відмовлено з підстав його необґрунтованості, а не у зв'язку з пропущенням позовної давності (також див. п.2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Таким чином суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача 10000,00 гривень боргу, у зв'язку з чим відмовляє у позові в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на позивача, оскільки у задоволенні його позову відмовлено.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову повністю.

У судовому засіданні 14.12.2017 оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 19.12.2017.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Т.Д. Лилак