ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"26" грудня 2017 р. Справа № 922/4587/16

Суддя-доповідач Лакіза В.В., розглянувши апеляційну скаргу Центральної ОДПІ м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, проспект Науки, буд. 9, м. Харків (3867Х),

на ухвалу господарського суду Харківської області від 23.08.2017р. у справі № 922/4587/16, (суддя Швидкін А.О.)постановленої о 12:15год. в м. Харкові,

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Ханна Групп», вул.Леніна, буд. 1, м. Харків, 61166,

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.08.2017р. у справі №922/4587/16 затверджено наданий суду звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс. Ліквідовано юридичну особу - Товариство з обмеженою відповідальністю "Ханна Групп", , зареєстроване як юридична особа за адресою: 61166, м. Харків, вулиця Леніна, будинок 1. Визнано вимоги кредиторів, що були не задоволені за недостатністю майна банкрута ТОВ "Ханна Групп", погашеними. Провадження у справі припинено. Зобов'язано державного реєстратора внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запис про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи та передати органам, які здійснювали облік, відповідне повідомлення про зняття юридичної особи з обліку.

Центральна ОДПІ м.Харкова Головного управління ДФС у Харківській області з ухвалою господарського суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 23.08.2017р. у справі №922/4587/16 та припинити провадження у справі.

15.12.2017р. набрав чинності Господарський процесуальний кодекс України у новій редакції.

Пунктом 11 частини 1 розділу XI "Перехідні положення" ГПК України установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей: заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не порушено на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу;

Пунктом 13 частини 1 розділу XI "Перехідні положення" ГПК України судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до вимог частини 1 статті 93 ГПК України (в редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Тобто, перебіг строку на оскарження в апеляційному порядку судового рішення визначено в законодавчому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана ухвала прийнята місцевим господарським судом 23.08.2017р., отже, строк подання апеляційної скарги сплив 28.08.2017р.

Проте, скаржник звернувся з апеляційною скаргою до господарського суду Харківської області лише 14.12.2017р., що вбачається з відтиску календарного штемпелю ПАТ «Укрпошта» на конверті, в якому апеляційну скаргу було направлено до господарського суду поштою.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 119 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017р.) суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Водночас статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України". Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява N 52854/99, п. п. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі "Пономарьов проти України" (Ponomaryov v. Ukraine), заява N 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення). Зі змісту пункту 52 рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача "поважних причин" для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення. За цих підстав Високий Суд одноголосно постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (п. 53 рішення).

З наведеного вбачається, що апеляційна скарга подана з пропуском встановленого статтею 93 ГПК України (в редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) строку на оскарження ухвали місцевого господарського суду більш як на 2 місяці.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого господарського суду від 23.08.2017р. у справі №922/4587/17 скаржник посилається на повернення поданої апеляційної скарги ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.10.2017р., за наслідком усунення визначених судом недоліків повторно подано апеляційну скаргу у справі.

Як встановлено судовою колегією, ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.10.2017р. повернуто апеляційну скаргу заявнику з підстав відсутності доказів направлення копії апеляційної скарги всім сторонам у справі, а саме - Головному управлінню ДФС у Дніпропетровській області.

Проте, при повторному поданні апеляційної скарги скаржником не надано доказів направлення копії апеляційної скарги Головному управлінню ДФС у Дніпропетровській області, що виключає можливість встановлення обставин, на які посилається заявник в обґрунтування поданого клопотання.

Відповідно до частини 3 статті 260 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017р.) апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Враховуючи викладене, обставини, зазначені в апеляційній скарзі для поновлення строку на апеляційне оскарження визнано неповажними.

За приписами частини 2 статті 94 ГПК України (в редакції від 06.11.1991р. зі змінами та доповненнями до 15.12.2017р.) апеляційна скарга підписується особою, яка подає скаргу або її представником.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 258 ГПК України до апеляційної скарги додаються довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо скарга подана представником і в справі немає підтвердження його повноважень.

При дослідженні матеріалів апеляційної скарги встановлено, що до апеляційної скарги у якості доказів наявності у ОСОБА_3 права на підписання апеляційної скарги скаржником надано копію довіреності від 10.08.2017р.

При дослідженні матеріалів апеляційної скарги встановлено, що до апеляційної скарги у якості доказів наявності у ОСОБА_3 права на підписання апеляційної скарги скаржником надано копію довіреності від 10.08.2017р.

Частинами 2, 3 статті 36 Господарського процесуального кодексу України (в редакції від 06.11.1991р. зі змінами та доповненнями) встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Відповідно до п.5.27 Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно - розпорядчої документації "Вимоги до оформлювання документів" (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003р. №55, відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів "Згідно з оригіналом", назви, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляються нижче реквізиту.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до апеляційної скарги у якості доказів надано фотокопію довіреності від 10.08.2017р., яка містить напис згідно з оригіналом та підпис. Зі змісту наданої копії довіреності не вбачається право у ОСОБА_3 повноважень щодо засвідчення копії документів, виданих юридичною особою.

Отже, довіреність, надана скаржником, як доказ наявності повноважень у ОСОБА_3 на підписання апеляційної скарги, не засвідчена неналежним чином, що свідчить про відсутність належних доказів в розумінні статті 34 ГПК України, які б підтверджували наявність у ОСОБА_3 повноважень на підписання апеляційної скарги, також відповідні документи відсутні в матеріалах справи.

За приписами пункту 1-1 Розділу X "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", викладеного у новій редакції згідно з Законом України від 22.12.2011р. № 4212-VI, положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що постановою місцевого господарського суду від 08.02.2017р. визнано Товариство з обмеженою відповідальністю «Ханна Групп» банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, провадження у даній справі регулюється положеннями Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, яка діє з набранням чинності Законом України від 22.12.2011р. N 4212-VI.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" сторонами у справі про банкрутство є конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів) та боржник (банкрут).

Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, скаржником на підтвердження направлення копії апеляційної скарги всім сторонам у справі, надано копію згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів.

Розрахунковий документ встановленої форми, що підтверджує надання послуг поштового зв'язку (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), може вважатися належним доказом надсилання іншій стороні у справі копії апеляційної скарги і доданих до неї документів. Доданий до апеляційної скарги реєстр поштових відправлень, поданий в оригіналі або в належній чином засвідченій копії, також може вважатися належним доказом надсилання іншій стороні копії скарги; таким доказом може бути й засвідчений належним чином витяг з відповідного реєстру.

Разом з тим, надана копія документу засвідчена підписом особи, повноваження якої на вчинення відповідних дій ні матеріалами апеляційної скарги, ні судової справи не підтверджено.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 03.05.2017 р. був затверджений реєстр вимог кредиторів ТОВ "Ханна Групп" () у наступному складі:

- Центральна ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області у розмірі 12637840,00 грн. - шоста черга задоволення вимог кредиторів;

- Головне управління ДФС у Дніпропетровській області у розмірі 131894,94 грн., з яких: 125479,00 грн. - третя черга задоволення вимог кредиторів, 6415,94 грн. - шоста черга задоволення вимог кредиторів.

Визначено, що особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу, зокрема:

- ТОВ "Провід Групп" у розмірі 539000,00 грн.;

- Центральна ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області на суму 1800,00 грн.

Дослідженням матеріалів апеляційної скарги встановлено, що скаржником до апеляційної скарги не додано доказів надсилання її копії кредитору у справі - Головному управлінню ДФС у Дніпропетровській області.

Таким чином, в порушення положень ч. 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, станом на момент подання апеляційної скарги), апелянтом не надано доказів направлення копії апеляційної скарги сторонам у даній справі, визначеним ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Згідно з частиною 2 статті 260 ГПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п'яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З урахуванням викладеного, суддя-доповідач дійшов висновку, що апеляційна скарга подана з порушенням вимог частини 2 статті 94 ГПК України , пункту 1 частини 3 статті 258 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017р.) та статті 93 ГПК України (в редакції від 06.11.1991р. зі змінами та доповненнями), а саме: з пропуском строку на апеляційне оскарження та без належного обґрунтування пропуску строку на апеляційне оскарження, а також без належних доказів наявності повноважень у головного державного інспектора відділу супроводження судових спорів з питань погашення боргу по м. Харкову юридичного управління ГУ ДФС у Харківській області ОСОБА_3 на підписання апеляційної скарги та доказів направлення апеляційної скарги всім сторонам у справі.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу Центральної ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області слід залишити без руху на підставі статті 260 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017р.) та встановити десятиденний строк з дня вручення ухвали скаржнику для виправлення недоліків апеляційної скарги.

Керуючись статтями 174, 234, 256, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, Харківський апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Центральної ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області на ухвалу господарського суду Харківської області від 23.08.2017р. у справі № 922/4587/16 залишити без руху.

2. Встановити Київської ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області десятиденний строк з дня вручення ухвали скаржнику для виправлення недоліків апеляційної скарги.

3. Наслідки неусунення недоліків, визначених цією ухвалою, у строк, встановлений судом, визначені статтями 174, 260, 261 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею-доповідачем та не підлягає оскарженню.

Суддя-доповідач В.В. Лакіза