ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2017 р. Справа № 907/717/17

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого судді: Данко Л.С.,

суддів: Галушко Н.А.,

ОСОБА_1,

секретар судового засідання: Фака С.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Ужгородська взуттєва фабрика», № 174 від 16.11.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/5503/17 від 23.11.2017 р.),

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 01 листопада 2017 року

у справі № 907/717/17 (суддя Андрейчук Л.В.),

порушеній за позовом

позивача: Публічного акціонерного товариства «Комерційний ОСОБА_2», м. Київ,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Ужгородська взуттєва фабрика», м. Ужгород Закарпатської області,

про стягнення заборгованості в сумі 101502,54 грн., з яких: 59809,21 грн. сума заборгованості за простроченими процентами за період користування кредитом, 41693,33 грн. сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, та кредитом та стягнення судових витрат.

За участю представників сторін:

від апелянта/відповідача: не прибув;

від позивача: не прибув.

Права та обовязки сторін визначені ст. ст. 20, 22, 28 ГПК України. Заяв та клопотань про відвід суддів не надходило.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2017 р., справу № 907/717/17 Господарського суду Закарпатської області розподілено головуючому судді Данко Л.С. та суддям: Галушко Н.А., Орищин Г.В.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 27.11.2017 р. апелянту поновлено строк на подання апеляційної скарги та ухвалою суду від 27.11.2017 р. прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ужгородська взуттєва фабрика», № 174 від 16.11.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/5503/17 від 23.11.2017 р.) до провадження та розгляд скарги призначено на 06.12.2017 року, про що сторони були належним чином повідомлені рекомендованою поштою з повідомленням про вручення (докази оригінали повідомлень про вручення - знаходяться в матеріалах справи).

З підстав зазначених в ухвалі суду від 06.12.2017 р. розгляд справи було відкладено на 13.12.2017 р., про що сторони були повідомлені у порядку та у спосіб передбаченому Інструкцією з діловодства в господарських судах України.

В судове засідання представник апелянта/відповідача, повторно, не прибув, про причини не прибуття суд не повідомив, був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи рекомендованою поштою з повідомленням про вручення та наступною рекомендованою кореспонденцією.

Як вбачається з апеляційної скарги (а. с. 77-79), апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 01 листопада 2017 р. та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний ОСОБА_2» до Публічного акціонерного товариства «Ужгородська взуттєва фабрика» про стягнення суми відмовити повністю (п. 3-4 прохальної частини апеляційної скарги).

Представник позивача в судове засідання не прибув, на виконання вимог ухвали представником позивача на адресу суду надіслано відзив на апеляційну скаргу б/н від 01.12.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-04/8300/17 від 07.12.2017 р.) в якому просить: долучити до матеріалів справи № 907/717/17 відзив АТ «КІБ» на апеляційну скаргу ПАТ «Ужгородська взуттєва фабрика»; рішення Господарського суду Закарпатської області від 01.11.2017 р. по справі № 907/717/17 залишити без змін та апеляційну скаргу ПАТ «Ужгородська взуттєва фабрика» без задоволення; провести розгляд апеляційної скарги ПАТ «Ужгородська взуттєва фабрика» на рішення Господарського суду Закарпатської області від 01.11.2017 р. по справі № 907/717/17 без участі представника АТ «КІБ». Також до відзиву представником долучено копію рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.11.2016 р. по справі № 907/583/16, копію постанови Львівського апеляційного господарського суду від 14 лютого 2017 року по справі № 907/583/16 та копію довіреності на представника ОСОБА_3

З огляду на наведене колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України, про прийняття апеляційної скарги до провадження господарський суд виносить ухвалу, в якій повідомляється про час і місце розгляду скарги. Питання про прийняття апеляційної скарги до провадження або відмову у прийнятті до провадження апеляційний господарський суд вирішує не пізніше трьох днів з дня надходження апеляційної скарги.

Частиною першою ст. 102 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двомісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Як уже було зазначено вище у цій постанові, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 27.11.2017 р. апелянту поновлено строк на подання апеляційної скарги та ухвалою суду від 27.11.2017 р. прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ужгородська взуттєва фабрика», № 174 від 16.11.2017 р. (вх. № ЛАГС 01-05/5503/17 від 23.11.2017 р.) до провадження та з підстав зазначених в ухвалу суду від 06.12.2017 р. розгляд скарги було відкладено на 13.12.2017 р., про що сторони були належним чином завчасно повідомлені рекомендованою кореспонденцією.

Однак, уповноважені представники сторін в судове засідання жодного разу не прибули.

Стаття 22 ГПК України зобовязує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки, явка в судове засідання представників сторін це право, а не обовязок, справа може розглядатись без їх участі, якщо незявлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст.ст. 67 та 77 ГПК України, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

Нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі. Тому неможливість представників сторін бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника можливості скористатися правами ст. 28 ГПК України та ст. 244 ЦК України.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Слід зазначити, що ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 р. участь уповноважених представників сторін обовязковою не визнавалась.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у попередньому судовому засіданні апелянт просив суд відкласти розгляд справи у звязку з хворобою представника скаржника та у звязку з службовим відрядженням представника відповідача адвоката ОСОБА_4 до м. Константинівка Донецької області, однак жодних доказів в обґрунтування наведеного суду не подав (не надіслав).

Крім того, як уже було вищезазанчено у відзиві на апеляційну скаргу позивач просив суд провести розгляд апеляційної скарги ПАТ «Ужгородська взуттєва фабрика» на рішення Господарського суду Закарпатської області від 01.11.2017 р. по справі № 907/717/17 без участі представника АТ «КІБ».

При цьому, судом взято до уваги приписи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в Римі 04.11.1950 р., ратифікованої Україною 17.07.1997 р. (набрала чинності для України 11.09.1997 р.), якими гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків, зокрема, цивільного характеру. Одночасно, реалізація "права на суд", передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., відповідно до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого, згідно із ст. 32 Конвенції, поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справах Буланов та Купчик проти України заяви №№ 7714/06, 23654/08 від 09.12.2010р., Чуйкіна проти України № 28924/04 від 13.01.2011р.).

За наведених обставин, враховуючи те, що сторони належним чином були повідомлені рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення, колегія суддів, вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін за наявними в матеріалах справи документами, так як у справі достатньо доказів для правильного вирішення справи по суті, запобігаючи одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

У відповідності до приписів ст.101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 01.11.2017 року по справі № 907/717/17 (суддя Андрейчук Л.В.) позовні вимоги задоволено повністю, вирішено стягнути з Публічного акціонерного товариства «Ужгородська взуттєва фабрика» (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Мукачівська, 44, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний ОСОБА_2» (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 6, ) заборгованість в розмірі 101502,54 грн., в т. ч. (59809,21 грн. заборгованість за простроченими процентами за період користування кредитом, 41693,33 грн. - пеня) та у відшкодування судових витрат - суму 1600,00 грн. (п. п. 1-2 резолютивної частини рішення)(а. с. 63-68).

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду від 01.11.2017 р. у справі № 907/717/17, апелянт/відповідач (Публічне акціонерне товариство «Ужгородська взуттєва фабрика») звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (а. с. 77-79), просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 01 листопада 2017 р. та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний ОСОБА_2» до Публічного акціонерного товариства «Ужгородська взуттєва фабрика» про стягнення суми відмовити повністю (п. 3-4 прохальної частини апеляційної скарги).

Апеляційну скаргу мотивує тим, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення порушено норми процесуального та матеріального права, з неповним зясуванням судом усіх обставин справи, а тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що мають значення для справи, що призвело до незаконного та необґрунтованого рішення.

Щодо порушення норм процесуального права апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що ним при отриманні позовної заяви з додатками було виявлено, що копії додатків належним чином не засвідчені (взагалі не засвідчені), а отже, не можливо не тільки зробити висновок про їх допустимість, а і взагалі їх будь-яким чином розглядати.

Щодо порушення норм процесуального права апелянт покликається на те, що позивач подав до суду виписку та розрахунок заборгованості, однак, не доведений матеріалами справи є факт отримання Відповідачем кредиту взагалі, що на думку апелянта, свідчить про те, що недоведена обставина укладання кредитного договору, що має значення для справи, яку місцевий суд визнав встановленою, є недоведеною.

Крім того, апелянт вважає, що відповідно до п. 7 cт. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів, однак, на думку апелянта кредитний договір, який є предметом позову згідно норм матеріального права є неукладеним та приходить до висновку про безпідставність даного позову.

З урахуванням наведеного, апелянт вважає, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Колегією суддів встановлено, що апелянт/відповідача: Публічне акціонерне товариство «Ужгородська взуттєва фабрика» (скорочене найменування ПАТ «Ужгородська взуттєва фабрика») є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи 05502344, місцезнаходження юридичної особи: 88000, Закарпатська обл.. м. Ужгород, вул. Мукачівська, буд. 44, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб. фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 48-52).

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Комерційний ОСОБА_2» (скорочене найменування АТ «КІБ») є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи 21580639, місцезнаходження юридичної особи: 04053, м. Київ, вул. Воровського, буд. 6, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію виданого Національним Банком України (а. с. 40), свідоцтвом про державну реєстрацію серії А01 № 306346 (а. с. 41-42), статутом (а. с. 43-45) та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб. фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 46-47).

Як вбачається з матеріалів даної справи, 29.09.2017 р. за вх. № 02.3.1-13/767/17 (через поштове відділення звязку подано 25.09.2017 р.) Публічним акціонерним товариством «Комерційний ОСОБА_2» подано на розгляд Господарського суду Закарпатської області позовну заяву до Публічне акціонерне товариство «Ужгородська взуттєва фабрика» про стягнення заборгованості в сумі 101502,54 грн., з яких: 59809,21 грн. сума заборгованості за простроченими процентами за період користування кредитом, 41693,33 грн. сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, та кредитом та стягнення судових витрат, яки ухвалою суду від 03.10.2017 р. прийнято до розгляду та в процесі розгляду справи було прийнято відповідне рішення.

Колегія суддів дослідила матеріали даної справи та заперечення які викладені апелянтом в апеляційній скарзі щодо порушення норм процесуального права, зазначає наступне.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України) позивач, прокурор чи його заступник зобовязані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Слід зазначити, що відповідачем у справі № 907/717/17 є Публічне акціонерне товариство «Ужгородська взуттєва фабрика», яке згідно наявного в матеріалах справи опису вкладення у цінний лист та квитанції (фіскальний чек) отримало копії документів разом із позовною заявою.

03.10.2017 р. ухвалою суду першої інстанції було прийнято позовну заяву до розгляду встановивши, що позивачем при поданні позовної заяви до суду було дотримано вимоги передбачені ст. ст. 54, 56 ГПК України.

Крім того, вимог чинним ГПК України щодо завіренні копій додатків, які додаються до позовної заяви чи поданні на адресу відповідача оригіналів додатків не передбачено. Виходячи з наведених вище положень, колегія суду апеляційної інстанції приходить до висновку твердження апелянта, які викладені в апеляційній скарзі щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права надуманими та такими, що не заслуговують на увагу.

Щодо суті спору та тверджень апелянта щодо порушення судом першої інстанції при прийняті оскаржуваного рішення норм матеріального права, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається та встановлено місцевим господарським судом, що 30 листопада 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний ОСОБА_2» (позивач у справі) та Публічним акціонерним товариством «Ужгородська взуттєва фабрика» (відповідач у справі) було укладено договір № 36/15 про надання овердрафту за поточним рахунком (а. с. 15-21).

Також до Кредитного договору було укладено додаткові угоди № 1 від 19.02.2016 року, №2 від 22.04.2016 року (надалі - Кредитний договір) (а. с. 22, 23, 24).

Колегією суддів встановлено, що вищезазначений кредитний договір та додаткові угоди до кредитного договору, укладено в письмовій формі єдиного документа, підписано повноважними представниками сторін, їх підписи посвідчено печатками сторін, що відповідає приписам ст. 181 ГК України, 207, 208, 1054 Цивільного кодексу України.

За своїми основними та другорядними ознаками, зазначений вище правочин є кредитним договором (ст. 1054 ЦК України), правовідносини за яким регулюються приписами ОСОБА_1 71 ЦК України.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Слід зазначити, що даний договір та додаткові угоди до договору є чинними, не припиненими не скасованими, оскільки доказів протилежного сторонами, зокрема апелянтом не подано, такі докази в матеріалах справи відсутні.

Відтак, твердження апелянта/відповідача що кредитний договір, який є предметом позову згідно норм матеріального права є неукладеним є надуманим та спростовується вищенаведеним.

Відповідно до умов даного договору позивач надав відповідачу овердрафт - короткостроковий кредит, шляхом оплати, за рахунок коштів позивача, з поточного рахунку відповідача № 1356 його розрахункових документів на суму, що перевищує залишок коштів на такому рахунку.

Відповідно до пунктів 1.2, 1.3 Кредитного договору, максимальний ліміт овердрафту становить 300000,00 грн. (триста тисяч гривень) зі строком безперервного користування 30 календарних днів.

Відповідач, у випадку недостатності власних коштів на поточному рахунку, проводить оплату своїх платежів за рахунок коштів позивача. При цьому відповідач має право користуватися коштами позивача протягом 30 днів із дати проведення такої оплати, після чого повинен забезпечити надходження цих коштів на свій поточний рахунок. Кінцевим терміном користування овердрафтом є 28 листопада 2016 року включно.

Відповідно до п. 1.6 Кредитного договору, процентна ставка за користування овердрафтом становить: - якщо відповідач користується овердрафтом до 7 календарних днів включно - 25% річних від суми заборгованості; - якщо відповідач користується овердрафтом до 14 календарних днів включно - 26% річних від суми заборгованості; якщо відповідач користується овердрафтом до 30 календарних днів включно - 27% річних від суми заборгованості.

У разі прострочення відповідачем 30 денного строку повернення овердрафту він з 31 дня користування овердрафтом, тобто з першого дня прострочення, сплачує позивачу 37 % річних від суми заборгованості.

Згідно із п. 1.8 Кредитного договору, якщо строк погашення овердрафту припадає на день, що не є банківським, то погашення повинно бути здійснене не пізніше останнього банківського дня строку сплати платежу.

У відповідності до п.п. 4.1, 4.2 Кредитного договору, відповідач зобовязувалася повернути фактично отримані кошти, сплатити проценти за користування кредитом в порядку, розмірі та в строк, що передбачені Кредитним договором.

З матеріалів справи вбачається, що позивач надавав відповідачу овердрафти у наступному порядку: в період з 02.12.2015 року по 16.12.2015 року позивач надав відповідачу овердрафт у розмірі 300000,00 грн. Відповідач погасив цей овердрафт 17 грудня 2015 року; в період з 18.12.2015 року по 11.01.2016 року позивач надав відповідачу овердрафт у розмірі 300 000,00 грн. Відповідач погасив цей овердрафт 12 січня 2016 року; в період з 13.01.2016 року по 03.02.2016 року позивач надав відповідачу овердрафт у розмірі 300 000,00 грн. Відповідач погасив цей овердрафт 04 лютого 2016 року; в період з 05.02.2016 року по 16.02.2016 року позивач надав відповідачу овердрафт у розмірі 299 978,13 грн. Відповідач погасив цей овердрафт 17 лютого 2016 року; в період з 18.02.2016 року по 14.03.2016 року позивач надав відповідачу овердрафт у розмірі 300000,00 грн. Відповідач погасив цей овердрафт 15 березня 2016 року; 16.03.2016 року позивач надав відповідачу овердрафт у розмірі 300 000,00 грн. строком користування до 15 квітня 2016 року відповідач не погасив овердрафт та звернувся до позивача з проханням про продовження строку безперервного користування овердрафтом.

22.04.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №2 до Кредитного договору, умовами якої передбачено продовження строку максимального безперервного користування овердрафтом, наданим 16.03.2016 року у розмірі 300 000,00 грн., до 30 квітня 2016 року. Але ці зобовязання відповідач не виконав, овердрафт 30.04.2016 року не погасив. Відповідач погасив тільки частину цього овердрафту в розмірі 20,00 грн. 12 травня 2016 року. Зазначене вище підтверджується банківськими виписками за поточним рахунком №1356.

Станом на 07 вересня 2016 року відповідач не повернув позивачу овердрафт у розмірі 299 980,00 грн. Відтак станом на 07.09.2016 року загальна заборгованість відповідача перед позивачем, за Кредитним договором, становила 379 000 грн. 11 коп. з яких: 299 980 грн. - заборгованість за кредитом; 43 030,48 грн. - нараховані відсотки за кредитом; 210,93 грн. - заборгованість за простроченими процентами; 1819,55 грн. - сума заборгованості за поточними процентами за період користування кредитом.

У відповідності до п. 3.1 Кредитного договору, за користування овердрафтом позивач щоденно нараховує проценти в розмірі, передбаченому п. 1.6 Кредитного договору. Нарахування здійснюється починаючи з моменту надання овердрафту по день його повного погашення (методом факт/факт, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році).

Відповідно до п. п. 3.2, 3.7 Кредитного договору, відповідач повинен сплачувати проценти щоденно, але не пізніше 5-го числа місяця за попередній місяць, в тому числі шляхом договірного списання позивачем з поточного рахунку відповідача №1356 за умови наявності на ньому залишку коштів. У разі відсутності або недостатнього розміру залишку коштів на поточному рахунку у строк сплати процентів, комісій, позивач збільшує дебетовий залишок за поточним рахунком, тобто суму овердрафту, на нараховану суму.

Згідно із п. 5.2.1 Кредитного договору, відповідач зобовязувався своєчасно забезпечувати надходження коштів для виконання зобовязань по поверненню отриманих коштів та сплати процентів за користування овердрафтом.

Пунктом 7.1 Кредитного договору встановлено, що при невиконанні зобовязань по погашенню заборгованості за овердрафтом та по сплаті процентів, комісій у строки встановлені Кредитним договором відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період за який сплачується пеня, від суми невиконаного зобовязання за кожен день прострочення, при цьому пеня нараховується щоденно, а також підвищену процентну ставку у розмірі 37% річних.

Слід зазначити, що вищезазначені обставини були предметом дослідження у справі № 907/583/16, за результатами розгляду якої Господарським судом Закарпатської області було прийнято рішення від 10.11.2016 року по справі № 907/583/16 (яке набрало законної сили), яким позовні вимоги позивача до відповідача щодо стягнення заборгованості за Договором № 36/15 про надання овердрафту станом на 07.09.2016 року в розмірі 379000,11 грн. та судового збору в розмірі 5685 грн. 16 коп. задоволено та видано судовий наказ. Всього за рішенням суду по справі № 907/583/16 було стягнуто 384685,27 грн. (а. с. 31-35).

Відповідно до ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Однак, у період з 07.09.2016 року по 22.03.2017 року включно, відповідач продовжував користуватися кредитними коштами, тим самим порушуючи умови договору та права банку, як кредитора.

У відповідності до частини 4 пункту 4.4.4. Постанови Пленуму ВГСУ від 24.11.2014 року № 1, зазначено, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Відтак, заборгованість ПАТ «Ужгородська взуттєва фабрика» перед Публічним акціонерним товариством «Комерційний індустріальний ОСОБА_2» складає 101502,54 грн. в т. ч. (59809,21 грн. заборгованість за простроченими процентами за період користування кредитом, 41693,33 грн. - пеня).

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено судом першої інстанції, спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору № 36/15 про надання овердрафту за поточним рахунком (а. с. 15-21), у звязку з чим набули взаємних прав і обовязків.

За приписами ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п.1 ст. 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Пунктом 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як уже було вищезазанчено у цій постанові, позивач надавав Відповідачу послуги розрахунково-касового обслуговування рахунку №1356 на підставі договору №1356/980 банківського рахунку та комплексного надання послуг від 09.10.15. Обслуговування рахунку Відповідача проводилося за допомогою Системи дистанційного обслуговування «PAY СІВ». То б то, такі послуги надавалися Позивачем Відповідачу без складання платіжних документів на паперових носіях. Відповідач для ініціювання платежу за своїм рахунком складав документ в електронній формі, завіряв його своїми електронно-цифровими підписами і надсилав засобами Інтернет зв'язку Позивачу для виконання. Підтвердженням проведення Позивачем такої операції за рахунком Відповідача і є банківська виписка.

Пунктом 1.6 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено, що документ на переказ це електронний або паперовий документ, що використовується суб'єктами переказу, їх клієнтами, кліринговими, еквайринговими установами або іншими установами - учасниками платіжної системи для передачі доручень на переказ коштів.

Нормами п. 22.5 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що подання паперових розрахункових документів до банку має здійснюватися клієнтом особисто, якщо інше не передбачено договором.

Подання електронних розрахункових документів може здійснюватися клієнтом як особисто на носіях інформації, так і за допомогою наданих йому обслуговуючим банком програмно-технічних засобів, які забезпечують зв'язок з програмно-технічними засобами цього банку. Програмно-технічні засоби з вбудованою в них системою захисту інформації мають відповідати вимогам, що встановлюються Національним банком України.

Крім того, 30 листопада 2015 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір №36/15 про надання овердрафту за поточним рахунком. У подальшому до Кредитного договору було укладено додаткові угоди №1 від 19.02.16, №2 від 22.04.16 (надалі разом - Кредитний договір).

Згідно з умовами Кредитного договору (визначення термінів, п.1.1) Позивач надав Відповідачу овердрафт - короткостроковий кредит, шляхом оплати, за рахунок коштів Позивача, з поточного рахунку Відповідача №1356 його розрахункових документів на суму, що перевищує залишок коштів на такому рахунку.

Відповідно до пунктів 1.2, 1.3 Кредитного договору максимальний ліміт овердрафту становить 300 000,00 грн. (триста тисяч гривень) зі строком безперервного користування 30 календарних днів.

Отже, суть Кредитного договору полягала у тому, що Відповідач, у випадку недостатності власних коштів на поточному рахунку, проводить оплату своїх платежів за рахунок коштів Позивача. При цьому Позивач має право користуватися коштами Позивача протягом 30 днів із дати проведення такої оплати, після чого повинен забезпечити надходження цих коштів на свій поточний рахунок (п. 5.1 Кредитного договору).

Сплата процентів, комісій та інших платежів за користування кредитом здійснювалася ще й у вигляді договірного списання Позивачем коштів із рахунку Відповідача відповідно до п. 4.5 Кредитного договору.

Тобто документами щодо надання Позивачем Відповідачу коштів у вигляді кредиту є платіжні доручення Відповідача направлені Позивачу електронними засобами зв'язку з прикладенням електронно-цифрових підписів, меморіальні ордери Позивача про списання коштів з рахунку Відповідача та виписки за рахунком Відповідача у яких відображено такі операції.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 30.12.98 №566, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечено отримання інформації на паперовому носії.

Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 18.06.03 №254 (далі - Положення №254), визначено перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції, та їх обов'язкові реквізити.

Відповідно до п. 5.3 Положення № 254 банки обов'язково мають складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри, як особові рахунки та виписки з них.

Залежно від виду операції первинні документи банку (паперові та електронні) поділяють на касові, які підтверджують здійснення операцій з готівкою, та меморіальні, що використовуються для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій.

До первинних меморіальних документів, які підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування, належать меморіальні ордери, платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, платіжні вимоги, розрахункові чеки та інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України.

Пунктом 5.1 глави 5 Положення №254 визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується у регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) з особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунка, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунка.

Пунктом 5.5 Положення № 254 форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов'язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку.

Відповідно до наявних в матеріалах справи виписок за рахунком № 1356 вбачається, що такі містять графу щодо сум операції відповідно за дебетом або кредитом. За дебетом рахунку відображаються операції Відповідача проведені за рахунок коштів Позивача, а за кредитом рахунку відображаються операції Відповідача проведені за рахунок власних коштів.

Таким чином, виписка з особового рахунка Відповідача є документом, що підтверджує наявність власних коштів на рахунку Відповідача та суму витрачених ним коштів відповідно за дебетом або кредитом. Отже, виписка з рахунку Відповідача є документом, який підтверджує використання Відповідачем коштів Позивача.

Крім того, факт отримання коштів ПАТ «Ужгородська взуттєва фабрика» за Кредитним договором № 36/15 від 30.11.2015 року підтверджується рішенням господарського суду Закарпатської області від 10.11.16 року (дане рішення суду залишено в силі постановою Львівського апеляційного господарського суду від 14 лютого 2017 року).

У відповідності до статті 35 Господарського процесуального кодексу України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином доводи апелянта про відсутність видачі кредитних коштів з боку AT «КІБ» є невірними та такими, що спростовуються матеріалами даної справи.

У відповідності до ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності до приписів ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що якщо за невиконання або неналежне виконання зобов'язання встановлено штрафні санкції, то збитки відшкодовуються в частині, не покритій цими санкціями. За вибором кредитора можуть бути стягнуті або збитки, або штрафні санкції.

Пункт 4 ст. 232 ГК України передбачає, що відсотки за неправомірне користування чужими коштами справляються по день сплати суми цих коштів кредитору, якщо законом або договором не встановлено для нарахування відсотків інший строк.

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 7.1 Кредитного договору, відповідач зобовязаний сплатити позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період за який сплачується пеня, від суми невиконаного зобовязання за кожен день прострочки.

У звязку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобовязань належним чином, відповідно до умов договору, позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 41693,33 грн., яка судом перевірена та є вірною.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача суми 101502,54 грн. в т. ч. (59809,21 грн. заборгованість за простроченими процентами за період користування кредитом, 41693,33 грн. - пеня) - підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З урахуванням вищенаведеного в сукупності, дослідивши матеріали даної справи та зясувавши фактичні обставини, що мають значення для вирішення даного спору, колегія суддів прийшла до висновку, рішення місцевого суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судовий збір за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 4-3, 22, 32-34, 35, 43, 49, 99, 101-103, 105, Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 01.11.2017 року у справі № 907/717/17 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на апелянта.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи повернути в Господарський суд Закарпатської області.

Головуючий суддя Л.С.Данко

Суддя Н.А.Галушко

Суддя Г.В.Орищин

13.12.2017 р. оголошено вступну і резолютивну часини постанови. Повний текст постанови складено та підписано - 19.12.2017 р.