Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "14" грудня 2017 р. Справа № 906/990/17

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.

за участю секретаря судового засідання Шевчук - Сингаївської І. Г.

за участю представників сторін:

- від позивача: не прибув

- від відповідача: Кобилинський О. П. - представник за дов. від 24.11.2017

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СГС-Газтрейд" (м. Малин, Житомирська область)

до Дочірнього підприємства "Словечанський лісгосп АПК "Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради (с. Словечне, Овруцький район, Житомирська область)

про стягнення 82994,90 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "СГС-Газтрейд" звернулось до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з ДП "Словечанський лісгосп АПК "Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради на його користь 82994,90 грн заборгованості за договором оптових поставок №СГ-03 від 01.01.2016, що включає в себе: 32429,97 грн основного боргу; 64,50 грн інфляційних; 198,80 грн 3% річних; 48644, 95 грн штрафу; 1656,68 грн пені.

Ухвалою від 15.11.2017 господарський суд порушив провадження у справі, призначив засідання суду, зобов'язав сторони надати необхідні документи у справі.

11.12.2017 до суду від позивача надійшли такі документи:

- додаткові пояснення від 08.12.2017 з додатками, згідно з якими повідомлено про часткове погашення відповідачем боргу у сумі 31429,97 грн, у зв'язку з чим заявлено клопотання про припинення провадження у справі в цій частині; підтримано позовні вимоги про стягнення з відповідача 1000,00 грн основного зобов'язання, 64,50 грн інфляційних, 198,80 грн 3 % річних, 48644,95 грн штрафу, 1656,68 грн пені, 1600,00 грн судового збору та 5000,00 грн витрат за надання правової допомоги (а. с. 106-267 у т.1);

- заява про розгляд справи без участі представника позивача (а. с.1-3 у т. 2).

Представник відповідача в засіданні суду підтвердив погашення боргу у розмірі 31429,97 грн та повідомив про додаткове погашення 1000,00 грн боргу, 64,50 грн інфляційних, 198,80 грн 3 % річних, про що надано відповідну заяву разом з доданими до неї платіжними дорученнями; проти позову в частині стягнення суми пені та штрафу заперечив з підстав викладених у відзиві № 5 від 04.12.2017 (а. с. 88 у т. 1).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

В період з 2014-2017 між сторонами існували відносини з купівлі - продажу скрапленого газу як на підставі відповідних договорів, так і за усною домовленістю.

Так, 01.01.2016 між ТОВ "СГС-Газтрейд" (позивач) та ДП "Словечанський лісгосп АПК "Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради (відповідач) укладено договір оптових поставок №СГ-03 від 01.01.2016 (далі - договір) (а. с. 15, 16 у т. 1).

За п.п. 1.1 договору продавець зобов'язався передавати належний йому товар у власність покупцеві для комерційного використання на умовах відпуску оптовими партіями, а покупець - прийняти товар та сплатити за нього на умовах договору.

Пунктом 2 договору передбачено найменування товару: газ скраплений (марка СПБТ, БТ, ПБА); якість товару, проданого за даним договором, повинна відповідати ДСТУ 20448-90, ДСТУ 27578-87, ТУ 0272-027-.

Згідно з п.п. 3.2 договору перехід права власності відбувається в момент передачі товару (оплати), що оформляється видатковою накладною (актом прийому-здачі).

Моментом поставки товару за договором є дата, що зазначена у відповідних супровідних документах (видаткові накладні, товаротранспортні накладні) (п.п. 4.5).

Згідно з п.п. 5.3.1 договору продавець має право вимагати від покупця прийняття товару, що відповідає умовам п. 2 договору, а покупець за п.п. 5.2.1 договору зобов'язаний оплатити та прийняти товар на протязі 10 днів з моменту його оплати.

Відповідно до п.п. 7.1 договору договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2016, але в будь - якому випадку до повного виконання всіх зобов'язань обома сторонами.

Як вказано у позовній заяві, починаючи з 28.06.2017 відповідач мав прострочений борг перед позивачем у розмірі 32429,97 грн, згідно з платежами, наведеними в акті звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2014 до 31.08.2017 (а. с. 76, 77 у т.1).

Відповідач підтвердив існування договірних відносин з позивачем та зазначив таке.

Станом на 01.01.2017 існувала заборгованість відповідача у розмірі за вказаним вище договором у сумі 12944,28 грн.

В подальшому, між позивачем та відповідачем у 2017 році існували господарські відносини з поставки газу скрапленого, про що свідчать такі видаткові накладні на загальну суму 45805,69 грн (а. с. 51 - 55):

1) №РН-0143 від 31.01.2017 на суму 15684,80 грн;

2) № РН-0293 від 28.02.2017 на суму 13670,30 грн;

3) № РН-0485 від 31.03.2017 на суму 11744,70 грн;

4) № РН-0648 від 30.04.2017 на суму 4048,00грн;

5) № РН-0841 від 31.05.2017 на суму 657,89 грн.

За період з 01.01.2017 по 20.06.2017 відповідач сплатив борг за поставлений газ у розмірі 26500,00 грн; тобто відповідачем було сплачено основний борг за договором оптових поставок № СГ-03 від 01.01.2016 у сумі 12944,28 грн та погашено частково заборгованість за видатковою накладною від 31.01.2017 в розмірі 13555,72 грн.

Відповідачем підтверджено, що господарські відносини між сторонами з купівлі - продажу скрапленого газу відповідно до вказаних видаткових накладних за 2017 рік відбулися згідно з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України шляхом укладення господарських договорів у спрощений спосіб, так як договір № СГ-03від 01.01.2016, починаючи з 01.01.2017, не діяв щодо цих видаткових накладних.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Приписами статті 692 ЦК України унормовано, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Оскільки видаткові накладні, за якими відповідач отримав товар, є самостійними підставами виникнення обов'язку відповідача здійснити розрахунки з позивачем та іншого строку оплати товару сторонами у видаткових накладних встановлено не було, у відповідача виник обов'язок здійснити розрахунок з позивачем після отримання товару, що узгоджується з позицією, викладеною у постановах ВГСУ від 28.02.2012 № 5002-8/481-2011 та від 21.04.2011 № 9/252-10, а також інформаційному листі ВГСУ від 17.07.2012 №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права".

Слід зазначити, що у разі відсутності строку проведення розрахунків за надані послуги, при вирішенні спору слід керуватися приписами ст. 530 ЦК України якими визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідачем погашено основну суму боргу перед позивачем у повному обсязі у розмірі 32429,97 грн, про що свідчать платіжні доручення, які містяться в матеріалах справи (а. с. 93 - 97 у т.1; а. с. 3 у т. 2).

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що оскільки суму боргу у розмірі 32429,97 грн, сплачено після порушення провадження у справі, тому на підставі п.п.1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України слід припинити провадження у справі в частині стягнення боргу у розмірі 32429,97 грн.

Розглядаючи питання про обґрунтованість вимог позивача щодо нарахування і стягнення на свою користь з відповідача інфляційних та 3 % річних, господарський суд враховує, що за ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з наявним в матеріалах справи розрахунком 3% річних та інфляційних (а. с. 13,14 у т. 1) позивачем заявлено до стягнення 3% річних у сумі 198,80 грн за період з 29.06.2017 до 11.09.2017 та інфляційних втрат у сумі 64,50 грн за цей же період.

Разом з тим, відповідачем сплачено заявлені суми 3% річних та інфляційних нарахувань, про що свідчать платіжні доручення № 1016 від 13.12.2017 та № 1015 від 13.12.2017 (а.с.2,3 у т. 2).

З огляду на викладене, господарський суд дійшов до висновку, що оскільки суми 3% річних та інфляційних нарахувань сплачено після порушення провадження у справі, тому на підставі п.п.1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України слід припинити провадження у справі в частині стягнення 3% річних у сумі 198,80 грн за період з 29.06.2017 до 11.09.2017 та інфляційних нарахувань у сумі 64,50 грн за вказаний період.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 1656,68 грн пені за період з 29.06.2017 до 11.09.2017 та штрафу у розмірі 48644,95 грн слід зазначити таке.

Позивач в обгрунтування стягнення вказаних видів забезпечення виконання зобов'язань посилається на п. 6.4 договору, відповідно до якого передбачено, що за прострочення оплати товару покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення та штрафу у розмірі 15% від суми невиконаного зобов'язання, за кожний день прострочення.

Однак, як встановлено судом заявлена сума боргу у розмірі 32429,97 грн виникла не на підставі вказаного договору, а на підставі вищезазначених видаткових накладних №РН-0143 від 31.01.2017 на суму 15684,80 грн; № РН-0293 від 28.02.2017 на суму 13670,30 грн; № РН-0485 від 31.03.2017 на суму 11744,70 грн; № РН-0648 від 30.04.2017 на суму 4048,00 грн та № РН-0841 від 31.05.2017 на суму 657,89 грн.

Відповідно до ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько - правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими, зокрема, є сплата неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

З огляду на викладене, у позивача не виникло право на нарахування пені та штрафу, згідно з п. 6.4 договору, оскільки зобов'язання заявлене в межах справи виникло на підставі усної домовленості.

Отже, вимога позивача в частині стягнення пені у розмірі 1656,68 грн за період з 29.06.2017 до 11.09.2017 та штрафу у розмірі 48644,95 грн є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Як визначає ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст. 33 ГПК України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню в частині стягнення штрафу у сумі 48664,95 грн, пені у сумі 1656,68 грн; в частині стягнення 32429,97 грн боргу, 64,50 грн інфляційних витрат, 198,80 грн 3% річних - провадження у справі припинити у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 5000,00 грн витрат на оплату послуги адвоката.

Згідно з ч. 1 ст. 44 ГПК України судові витрати складаються, серед іншого, з судового збору, оплати послуг, зокрема, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

У п. 6.3. Постанови пленуму ВГСУ № 7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" зазначено, що витрати позивачів та відповідачів, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ч. 5 ст. 49 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Статтею 48 ГПК України встановлено, що витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як свідчать матеріали справи, 01.06.2017 між позивачем - ТОВ "СГС-Газтрейд" та адвокатом ОСОБА_2 укладено договір про надання юридичних послуг (а. с. 82, 83 у т. 1).

Право на заняття адвокатською діяльністю підтверджено наявним в матеріалах справи свідоцтвом серії КС № 5997/10 від 24.03.2017 та ордером від 01.06.2017 (а. с. 81, 84 у т. 1).

Пунктом 1.1 вказаного договору погоджено предмет договору, зокрема, надання правової допомоги та юридичних послуг стосовно стягнення заборгованості у досудовому та/або судовому порядку з відповідача по справі на підставі договору оптових поставок № СГ-03 від 01.01.2016.

За домовленістю сторін у п. 5.1 договору визначено вартість послуг у розмірі 5000,00 грн відповідно до наданого розрахунку суми оплати правової допомоги адвоката (а. с. 78 у т. 1).

На підставі акта прийому - передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 08.09.2017 (а. с .79 у т. 1), згідно з платіжним дорученням № 1178 від 08.09.2017 адвокат Григор'єв Р. І. отримав від позивача 5000,00 грн за надання юридичних послуг (а. с. 80 у т. 1).

Однак, враховуючи те, що згідно із ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, послуги адвокати та інші витрати. пов'язані з розглядом справи, пкладаються при частковому задоволенню позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, судові витрати у даній справі слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме стягненню підлягає 630,65 грн судового збору та 1970, 78 грн витрат за послуги адвоката.

Керуючись ст. 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст. ст. 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження у справі в частині стягнення 32429,97 грн основного боргу, 64, 50 грн інфляційний втрат та 198,80 грн трьох відсотків річних.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Дочірнього підприємства "Словечанський лісгосп АПК "Житомирського обласного комунального агролісогосподарського підприємства "Житомироблагроліс" Житомирської обласної ради (, 11122, Житомирська область, Овруцький район, с. Словечне, вул. Поліська, 22) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СГС-Газтрейд" (, 11600, Житомирська область, м. Малин, вул. Українських повстанців, 42 ):

- 1970, 78 грн витрат за послуги адвоката;

- 630, 65 грн судового збору.

4. Відмовити в частині стягнення 48664,95 грн штрафу; 1656,68 грн пені; 3029,22грн за послуги адвоката; 969,35 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 18.12.2017.

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу (реком.)

3 - відповідачу