УХВАЛА

08.12.2017Справа № 910/18074/17
Суддя Отрош І.М., розглянувши матеріали справи

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Маркетсістемс»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Аміго И С»
прозобов'язання вчинити дії
Представники сторін:

від позивача: Яцюк М.В. - представник за довіреністю б/н від 04.01.2017;

від відповідача: Чамор О.В. - представник а довіреністю б/н від 08.08.2017.

ВСТАНОВИВ:

18.10.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркетсістемс» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аміго И С» про зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2017 порушено провадження у справі № 910/18074/17, розгляд справи призначено на 14.11.2017.

13.11.2017 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли письмові пояснення по справі, в яких відповідач, зокрема, вказав на те, що справа зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав вже розглядалась Господарським судом Донецької області.

13.11.2017 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, в якому відповідач просив суд зупинити провадження у даній справі до набрання законної сили рішення Донецького апеляційного господарського суду у справі № 905/1776/17.

У судовому засіданні 14.11.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 05.12.2017.

У судовому засіданні 05.12.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 08.12.2017.

У судовому засіданні 08.12.2017 представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просив суд зобов'язати відповідача вчинити певні дії, а саме - прийняти у позивача та вивезти у відповідності до умов Договору поставки № 57-11 нереалізований товар за накладними на повернення товару № 942 від 05.12.2017, № 4249 від 05.12.2017, № 4339 від 05.12.2017 на загальну суму 136912 грн. 14 коп.

Розглянувши у судовому засіданні 08.12.2017 подану позивачем заяву про зменшення позовних вимог, суд прийняв її до розгляду з огляду на таке.

Відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Нормами частини 6 статті 22 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Відповідно до положень пункту 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 визначено, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Судом встановлено, що звертаючись з даним позовом до суду, у позовній заяві позивач просив суд зобов'язати відповідача прийняти та вивезти нереалізований товар на суму 183171 грн. 58 коп., тоді як наразі, відповідно до заяви про зменшення позовних вимог, позивач просить суд зобов'язати відповідача прийняти та вивезти нереалізований товар на суму 136912 грн. 14 коп., тобто позивачем зменшено кількісні показники (вартість товару) за тією ж самою вимогою, яка була заявлена у позовній заяві.

Судом встановлено, що заява про зменшення позовних вимог підписана представником позивача, який відповідно до довіреності, не обмежений у праві зменшувати позовні вимоги, з огляду на що суд приймає подану позивачем заяву про зменшення позовних вимог та розглядає вимоги позивача про зобов'язання відповідача вчинити певні дії, а саме - прийняти у позивача та вивезти у відповідності до умов Договору поставки № 57-11 нереалізований товар за накладними на повернення товару № 942 від 05.12.2017, № 4249 від 05.12.2017, № 4339 від 05.12.2017 на загальну суму 136912 грн. 14 коп.

У судовому засіданні 08.12.2017 представник позивача подав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що накладні, за якими позивач просить суд зобов'язати відповідача забрати товар, були предметом розгляду Господарським судом Донецької області за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аміго И С» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркетсістемс» про стягнення заборгованості

Представник відповідача у судовому засіданні 08.12.2017 підтримав подане ним 13.11.2017 клопотання про зупинення провадження у справі № 910/18074/17.

Представник позивача у судовому засіданні 08.12.2017 заперечив щодо задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі № 910/18074/17

Розглянувши у судовому засіданні 08.12.2017 подане відповідачем 13.11.2017 клопотання про зупинення провадження у справі, суд дійшов висновку про його задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що 01.09.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маркетсістемс» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аміго И С» (постачальник) укладено Договір поставки № 57-11, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах даного договору передати у власність покупцю, а покупець - прийняти та оплатити товар в асортименті для реалізації його у дитячому торгово-розважальному центрі «Пластилін», який належить покупцю.

Відповідно до п. 2.1 Договору поставки № 57-11 від 01.09.2011 супровідними документами на товар за даним договором є товарно-транспортна накладна та/або накладна на відпуск (видаткова накладна).

Згідно з п.п. 2.9, 2.10 Договору поставки № 57-11 від 01.09.2011 право власності на товар переходить до покупця в момент передачі товару; моментом передачі товару є момент підписання покупцем супровідних документів з проставлянням дати фактичного отримання товару в таких документах.

Відповідно до підпункту г пункту 2.14 Договору поставки № 57-11 від 01.09.2011 (з урахуванням Протоколу розбіжностей) покупець має право повернути постачальник товар, який був поставлений покупцем, а покупець зобов'язаний прийняти такий товар у випадку якщо товар не користується попитом у споживачів та не реалізується протягом 90 календарних днів з моменту його прийняття покупцем при умові цілісності упаковки товару, написів на етикетці та товарного вигляду.

Згідно з п. 3.4 Договору поставки № 57-11 від 01.09.2011 (з урахуванням Протоколу розбіжностей) розрахунки за товар здійснюються за реалізований товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника не пізніше 7 календарних днів з моменту надання звіту про реалізований товар.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач (покупець) вказав на те, що він отримав від відповідача (продавця) вимогу вих. № 199 від 02.06.2017 про сплату заборгованості за Договором поставки № 57-11 від 01.09.2011 у розмірі 561896 грн. 60 коп.

Водночас, оскільки умовами підпункту г пункту 7 Договору поставки № 57-11 від 01.09.2011 (з урахуванням Протоколу розбіжностей) позивача (покупця) наділено правом повернути відповідачу товар, який не користується попитом у споживачів та не реалізується протягом 90 календарних днів з моменту його прийняття, позивач направив відповідачу заяву-вимогу про повернення нереалізованого товару.

Копія вказаної заяви-вимоги від 07.08.2017 з переліком товару, його коду, кількості та ціни, на загальну суму 183171 грн. 58 коп. долучена позивачем до позовної заяви.

Однак, з огляду на те, що відповідачем не було вчинено жодних дій щодо прийняття від позивача товару на суму 183171 грн. 58 коп., звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд зобов'язати відповідача прийняти у позивача та вивезти відповідно до умов Договору поставки № 57-11 від 01.09.2011 нереалізований товар за актом від 22.09.2017 на загальну суму 183171 грн. 58 коп.

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Донецької області від 02.08.2017 порушено провадження у справі № 9051776/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аміго И С» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркетсістемс» про стягнення заборгованості за Договором поставки № 57-11 від 01.09.2011 у розмірі 630556 грн. 90 коп., з яких 538896 грн. 60 коп. основного боргу, 39870 грн. 92 коп. штрафу, 8947 грн. 15 коп. 3% річних та 42842 грн. 23 коп. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 06.09.2017 у справі № 905/1776/17 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Аміго И С» задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркетсістемс» суму основного боргу у розмірі 538896 грн. 60 коп., 3% річних у розмірі 8947 грн. 15 коп., інфляційні втрати у розмірі 42831 грн. 54 коп. та судовий збір у розмірі 9458 грн. 35 коп.

У рішенні Господарського суду Донецької області від 06.09.2017 у справі № 905/1776/17 судом встановлено, що у зв'язку із невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за видатковими накладними позивачем на його адресу була відправлена претензія №199 від 02.06.2017 із сплатити заборгованості, належним чином засвідчена копія якої містяться у матеріалах справи.

Оскільки суду не надано доказів незгоди відповідача (Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркетсістемс») щодо належності виконання позивачем (Товариства з обмеженою відповідальністю «Аміго И С») прийнятих на себе згідно Договору зобов'язань, не надано доказів відмови від цього товару та прийняття його у встановленому порядку, суд дійшов висновку, що свої зобов'язання позивач виконав у відповідності з умовами Договору.

Крім того, у рішенні Господарського суду Донецької області від 06.09.2017 у справі № 905/1776/17 судом встановлено, що в порушення умов договору, вимог Цивільного та Господарського кодексів України відповідач (Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркетсістемс») поставлену продукцію оплатив не в повному обсязі. Загальна сума заборгованості на час розгляду справи (справи № 905/1776/17) становить 538896,60 грн. основного боргу, тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

У судовому засіданні 08.12.2017 представник позивача подав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що накладні, за якими позивач просить суд зобов'язати відповідача забрати товар, були предметом розгляду Господарським судом Донецької області за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аміго И С» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркетсістемс» про стягнення заборгованості.

При цьому, з долучених позивачем до заяви про зменшення позовних вимог, яка була прийнята судом до розгляду, накладних на повернення товару вбачається, що позивач просить суд зобов'язати відповідача прийняти та вивезти товар, який був поставлений позивачу на видатковими накладними, стягнення заборгованості за якими (заборгованості з оплати товару, поставленого відповідачем за видатковими накладними) було предметом позову у справі № 905/1776/17.

Враховуючи викладене та беручи до уваги надані позивачем пояснення, суд дійшов висновку, що Господарським судом Донецької області у справі № 905/1776/17 досліджувались обставини щодо виникнення у Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркетсістемс» заборгованості з оплати товару за Договором поставки № 57-11 від 01.09.2011, а саме, обставини щодо настання строку оплати вартості товару, поставленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Аміго И С» за тими накладними, за якими відповідачем у даній справі позивачу був поставлений товар, та наразі позивач просить суд зобов'язати відповідача прийняти та вивезти нереалізований товар (відповідно до умов договору поставки), та обставини щодо невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Маркетсістемс» обов'язку з оплати товару та, відповідно, виникнення заборгованості.

Як встановлено судом, відповідно до підпункту г пункту 2.14 Договору поставки № 57-11 від 01.09.2011 (з урахуванням Протоколу розбіжностей) покупець має право повернути постачальник товар, який був поставлений покупцем, а покупець зобов'язаний прийняти такий товар у випадку якщо товар не користується попитом у споживачів та не реалізується протягом 90 календарних днів з моменту його прийняття покупцем при умові цілісності упаковки товару, написів на етикетці та товарного вигляду.

Як встановлено судом, згідно з п. 3.4 Договору поставки № 57-11 від 01.09.2011 (з урахуванням Протоколу розбіжностей) розрахунки за товар здійснюються за реалізований товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника не пізніше 7 календарних днів з моменту надання звіту про реалізований товар.

У постанові Верховного Суду України від 15.03.2017 у справі 3-1320гс16 за первісним позовом продавця товару (постачальника) до покупця про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом покупця товару до постачальника (продавця) про зобов'язання вчинити дії (забрати нереалізований товар) судова палата у господарських справа ВСУ дійшла наступних висновків.

Так, у справі, що розглядається, договором поставки від 01 квітня 2014 року № 101-150-ДА14 передбачено обов'язок покупця (відповідача) оплатити поставлений позивачем (продавцем) товар за цінами, зазначеними у накладних, що підтверджують фактичну передачу товару від постачальника покупцеві, один раз на тиждень за проданий товар. Разом із тим сторони передбачили право покупця повернути постачальникові товар у разі нереалізації його покупцем протягом 30 календарних днів за умови попереднього повідомлення про це постачальника. Повернення нереалізованого товару за умовами договору здійснюється в присутності відповідальних представників покупця і постачальника на підставі видаткових накладних протягом 7 календарних днів із моменту виставлення вимоги в письмовій формі.

Аналіз наведених норм матеріального права у сукупності з умовами спірного договору дає підстави для висновку, що нереалізація товару протягом 30 днів з моменту поставки та невчинення покупцем (відповідачем) зі спливом указаного строку передбачених договором дій щодо повернення товару постачальникові, тягне за собою обов'язок покупця оплатити товар.

Оскільки відповідач не реалізував своє право на повернення товару в обумовлений договором строк, його обов'язок щодо оплати товару не виконано в повному обсязі, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо правомірності заявленого позову продавця товару як в частині стягнення суми основного боргу, так і в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за весь час прострочення грошового зобов'язання.

Таким чином, оскільки судом у справі № 905/1776/17 було стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркетсістемс» заборгованість з оплати товару, поставленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Аміго И С», суд у справі № 905/1776/17, по суті, дійшов висновку про настання строку його оплати з урахуванням в тому числі умов п.п. 7, 3.4 Договору поставки № 57-11 від 01.09.2011, а отже, і щодо відсутності у Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркетсістемс» підстав для повернення такого товару.

Судом встановлено, що не погодившись із вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркетсістемс» подало апеляційну скаргу та ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 25.09.2017 у справі № 905/1776/17 прийнято до провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркетсістемс»; розгляд справи призначено на 06.11.2017 (копія ухвали долучена відповідачем до клопотання про зупинення провадження у справі № 910/18074/17).

Судом встановлено, що ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 06.11.2017 у справі № 905/1776/17 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркетсістемс» відкладено на 11.12.2017 (відповідно до інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень).

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судові рішення відповідно до статті 124 Конституції України є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Зупинення провадження у справі - тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Як зазначено у п. 3.16 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", статтею 79 ГПК встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним. Зокрема, відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин. Іншим судом, про який йдеться у частині першій статті 79 ГПК, є будь-який орган, що входить до складу судової системи України згідно з статтею 3 та частиною другою статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"; іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному конкретному випадку з'ясовувати: а) як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; б) чим зумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи. Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: а) непідвідомчості; б) обмеженості предметом позову; в) неможливості розгляду тотожної справи; г) певної черговості розгляду вимог.

За таких обставин, враховуючи, що рішенням Господарського суду Донецької області від 06.09.2017 у справі № 905/1776/17 були встановлені обставини щодо виникнення у Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркетсістемс» обов'язку з оплати товару, поставленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Аміго И С», в тому числі за тими накладними, щодо яких позивач у даній справі просить суд зобов'язати відповідача забрати та вивезти товар як нереалізований, тобто по суті, обставини щодо відсутності у Товариства з обмеженою відповідальністю «Аміго И С» обов'язку прийняти та вивезти товар у зв'язку із закінченням строку, в межах якого позивач має право повернути нереалізований товар, тоді як у даній справі № 910/18074/17 до предмету доказування входять обставини щодо реалізації права позивачем на повернення товару та відсутності у позивача обов'язку з оплати товару, та наразі Донецьким апеляційним господарським судом перевіряється правильність застосування Господарським судом Донецької області норм матеріального та процесуального права при винесенні рішення у справі № 905/1776/17, суд дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі № 910/18074/17 до набрання законної сили рішенням Господарського суду Донецької області від 06.09.2017 у справі № 905/1776/17.

З огляду на викладене, керуючись ч. 1 ст. 79 та ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Зупинити провадження у справі № 910/18074/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркетсістемс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аміго И С» про зобов'язання вчинити дії до набрання законної сили рішенням Господарського суду Донецької області від 06.09.2017 у справі № 905/1776/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аміго И С» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркетсістемс» про стягнення 630556 грн. 90 коп.

Суддя І.М. Отрош