РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2017 Справа №910/18271/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал Інвест ЛТД»

До Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк»

про зобов'язання вчинити дії

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники:

Від позивача: Кондратюк А.В. - представник за довіреністю;

Від відповідача: Кудіна З.П., Пономаренко П.І., Соловей Ю.А. - представники за довіреностями;

Від третьої особи: Дудник Н.М. - представнки за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Капітал Інвест ЛТД» (далі- позивач, ТОВ «Капітал Інвест ЛТД») звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - відповідач, ПАТ «Державний ощадний банк України»), в якому просив зобов'язати відповідача облікувати на балансі нерухоме майно: виробничий корпус №47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 кв. м, який знаходиться у м. Києві, бульв. І. Лепсе, буд. 4, по ціні з ПДВ, а саме 142 510 700,00 грн. (сто сорок два мільйони п'ятсот десять тисяч сімсот гривень 00 копійок), набуте на праві власності на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 24.07.2015 № 910/16924/15, постанови Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2016 № 910/16924/15 та постанови Вищого господарського суду України від 12.10.2016 № 910/16924/15.

В обгрунтування позову позивач посилався на те, що відповідачем на підставі судових актів у справі № 910/16924/15, які набрали законної сили, набуто право власності на предмет іпотеки - об'єкт нерухомого майна у м.Києві по бульвару Івана Лепсе, 4. Ціна майна на момент такого набуття згідно висновку судової експертизи становила 118 758 917,00 грн. без ПДВ, а з ПДВ - 142 510 700,00 грн. В свою чергу, відповідачем оприбутковано нерухоме майно на балансі по ціні без ПДВ - 118 758 917,00 грн., внаслідок чого борг позивача, як майнового поручителя за борговими зобов'язаннями, кредитором по яким виступає ПАТ «Державний ощадний банк України»» збільшився на суму 23 751 783 грн., і відповідно, становить 72 774 525,63 грн., чим, на думку позивача, порушуються його права та охоронювані законом інтереси.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2017 порушено провадження в справі № 910/18271/17 та призначено розгляд справи на 13.11.2017.

10.11.2017 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Господарського суду міста Києва від позивача надійшли: додаткові пояснення та документи по справі. Зокрема, позивач вказував, що ним отримано від Державної фіскальної служби України письмову податкову консультацію від 03.11.2017 № 2512/6/9999-15-0302-15/ПК, в якій фіскальним органом роз'яснено, що для банку-платника ПДВ (кредитора-заставодержателя) операція з набуття права власності на предмет застави шляхом звернення стягнення на такий предмет розглядається як операція з придбання такого майна.

13.11.2017 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло письмове клопотання про зупинення провадження у справі № 910/18271/17 до вирішення справи № 910/14970/15, яка перебуває в провадженні Київського апеляційного господарського суду за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2017, яким визнано недійсним іпотечний договір №2 від 23.05.2013, укладений між ПАТ "Державний ощадний банк України" та ТОВ "Капітал Інвест ЛТД", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравковецькою А.М. за реєстровим №710. Клопотання мотивоване наявністю обумовлених ст. 79 Господарського процесуального кодексу України підстав для зупинення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2017 до участі у розгляді справи на підставі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк», розгляд справи відкладено на 06.12.2017.

06.12.2017 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов письмовий відзив на позов, в якому відповідач проти заявленого позову заперечував, посилаючись на те, що при здійсненні експертної оцінки нерухомого майна: виробничий корпус №47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 кв. м, який знаходиться у м. Києві, бульв. І. Лепсе, буд. 4, яка проводилась в рамках розгляду справи № 910/16924/15, було визначено ринкову вартість в розмірі 118 758 917,00 грн. без ПДВ, і за вказаною вартістю відповідачем було оприбутковано відповідний об'єкт нерухомості, що відповідає ч. 3 ст. 6, ст. 15 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», приписам податкового законодавства, а саме: пп. 14.1.178 п. 14.1 ст. 14, п. 188.1 ст. 188 , п.п. а) п. 185.1 ст. 185, абз. 4 пп.196.1.2 п. 196.1 ст. 196, Податкового кодексу України.

06.12.2017 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про фіксування судового процесу технічними засобами.

06.12.2017 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи по справі.

В судовому засіданні 06.12.2017 судом було заслухано думки представників сторін щодо заявленого відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі № 910/18271/17 до вирішення справи № 910/14970/15, яка перебуває в провадженні Київського апеляційного господарського суду за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2017, яким визнано недійсним іпотечний договір №2 від 23.05.2013, укладений між ПАТ "Державний ощадний банк України" та ТОВ "Капітал Інвест ЛТД", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравковецькою А.М. за реєстровим №710.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши думки присутніх представників сторін щодо заявленого клопотання про зупинення провадження, суд дійшов висновку, що воно задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

За змістом вищенаведеної норми, пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини 2 - 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України).

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиційне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі.

Пунктом 3.16 Постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року N 18, статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Зокрема, відповідно до частини першої статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини друга - четверта статті 35 ГПК).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Іншим судом, про який йдеться у частині першій статті 79 Господарського процесуального кодексу України, є будь-який орган, що входить до складу судової системи України згідно з статтею 3 та частиною другою статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"; іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі.

Відповідач, обгунтовуючи заявлене клопотання вказував, що провадження у справі № 910/18271/17 підлягає зупиненню до вирішення справи № 910/14970/15, яка перебуває в провадженні Київського апеляційного господарського суду за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2017, яким визнано недійсним іпотечний договір від 23.05.2013, укладений між ПАТ "Державний ощадний банк України" та ТОВ "Капітал Інвест ЛТД", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравковецькою А.М. за реєстровим №710.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши думки представників сторін, дійшов висновку, що заявлене клопотання задоволенню не підлягає, оскільки предметом спору у справі № 910/18271/17 є вимоги позивача, які стосуються правових підстав обліку відповідачем нерухомого майна, набутого у власність на підставі іпотечного договору від 23.05.2013, укладеного між відповідачем - ПАТ «Державний ощадний банк України», як іпотекодержателем, та ПАТ «Брокбізнесбанк», на балансі за певною вартістю, тобто правова підстава перебування у відповідача нерухомого майна ( виробничий корпус №47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 кв. м, який знаходиться у м. Києві, бульв. І. Лепсе, буд. 4) - сторонами не оспорюється, а предметом спору є саме наслідки набуття права власності відповідачем за певною вартістю, до складу якої в бухгалтерському обліку позивач просить включити податок на додану вартість, а відповідач проти такого обліку (з врахуванням податку на додану вартість) - заперечує. При цьому, суд зазначає, що справи № 910/18271/17 та № 910/14970/15 - не є пов'язаними в розумінні ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, оскільки обставини у справі № 910/14970/15 стосовно недійсності правочину не впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі щодо обумовлених законом підстав для обліку нерухомого майна в балансі підприємства з урахуванням законодавчих приписів, що є предметом дослідження у даній справі.

Також, згідно бази даних «Діловодство» судом встановлено, що апеляційний розгляд справи № 910/14970/15 - не завершено, а отже, рішення у справі № 910/14970/15 - не набрало законної сили у розумінні вимог процесуального законодавства.

Крім того, суд зазначає і те, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку, дотримання якого є процесуальною гарантією дотримання прав сторін спору.

У п. 3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010р., "Смірнова проти України" від 08.11.2005р., "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006р., "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004р.).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського' процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії-" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосудця покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Таким чином, суд дійшов висновку, що обумовлені законом підстави для зупинення провадження у справі - відсутні, у зв'язку з чим заявлене відповідачем клопотання судом відхиляється.

В судовому засіданні 06.12.2017 судом у відповідності до вимог ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 11.12.2017.

11.12.2017 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Господарського суду міста Києва від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ПАТ «Брокбізнесбанк» - надійшли письмові пояснення по суті спору/

В судовому засіданні 11.12.2017 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні 11.12.2017 проти заявленого позову заперечували, просили суд у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ПАТ «Брокбізнесбанк» в судовому засіданні 11.12.2017 надав пояснення по суті справи.

В судовому засіданні 11.12.2017 судом у відповідності до статті 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши наявні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.05.2013 між відповідачем - ПАТ «Державний ощадний банк України», як іпотекодержателем, з однієї сторони, та ПАТ «Брокбізнесбанк» (позичальник), як іпотекодавцем, укладений іпотечний договір, посвідчений 23.05.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М., зареєстрований в реєстрі за № 708.

Відповідно до пункту 1.1 іпотечного договору, іпотекодавець, з метою забезпечення належного виконання Зобов'язання (згідно пункту 2 розділу "Визначення та їх тлумачення" іпотечного договору зобов'язанням є: зобов'язання позичальника (в повному обсязі або окремій його частині), що випливають з кредитного договору з кредитного договору № 280 від 23.05.2013, укладений між іпотекодержателем та позичальником), передає в іпотеку, а іпотекодержатель цим приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, предмет іпотеки, що належить іпотекодавцю на праві власності.

Згідно підпункту 1.1.1 іпотечного договору предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно, а саме виробничий корпус №47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 кв. м, який знаходиться у м. Києві, бульв. І. Лепсе, буд. 4 (надалі - предмет іпотеки).

Відповідно до п.1.2 Іпотечного договору, право власності іпотекодавця на предмет іпотеки підтверджується рішенням господарського суду м. Києва №14/72 від " 27" травня 2004 року; Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим Державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М. 21 травня 2013 року № 3735850, а також Інформаційною довідкою НЖ-2013 №1920 від 17.05.2013, виданою Комунальним Підприємством "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна". право власності на Предмет іпотеки зареєстроване за іпотекодавцем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М., реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна №0 згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №3735850 від 21.05.2013.

Про реєстрацію обтяження предмету іпотеки інформацію було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, також до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено інформацію про обтяження Предмету іпотеки іпотекою, що сторонами спору не заперечувалось..

23.05.2013 між відповідачем - ПАТ «Державний ощадний банк України», як іпотекодержателем, з однієї сторони, та ТОВ «Капітал Інвест ЛТД», як іпотекодавцем, укладений іпотечний договір, посвідчений 23.05.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М., зареєстрований в реєстрі за № 711.

Відповідно до пункту 1.1 іпотечного договору, іпотекодавець, з метою забезпечення належного виконання Зобов'язання (згідно пункту 2 розділу "Визначення та їх тлумачення" іпотечного договору зобов'язанням є: зобов'язання позичальника - АТ «Брокбізнесбанк» (в повному обсязі або окремій його частині), що випливають з кредитного договору № 280 від 23.05.2013, укладений між іпотекодержателем та позичальником,), передає в іпотеку, а іпотекодержатель цим приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених у цьому договорі, предмет іпотеки, що належить іпотекодавцю на праві власності.

Згідно підпункту 1.1.1 Іпотечного договору предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно, а саме нежилий будинок загальною площею 2590,8 кв.м., який знаходиться у м.Києві по вул.. Саксаганського, буд. 115а (надалі - предмет іпотеки).

Відповідно до п.1.2 Іпотечного договору, право власності іпотекодавця на предмет іпотеки підтверджується договором купівлі - продажу нежилого будинку, укладеного між іпотекодавцем та позичальником 03.05.2006, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесніченко О.Д. та зареєстрованим у реєстрі за № 1147, актом прийому-передачі від 03.05.2006; Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданим Державним реєстратором державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори Грушею О.В. 20.05.2013 № 3669754. Право власності на вказане у п. 1.1.1 цього договору майно зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Державним реєстратором державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори Грушею О.В., реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна № 0 згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 3669754 від 20.05.2013.

Про реєстрацію обтяження предмету іпотеки інформацію було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, також до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено інформацію про обтяження Предмету іпотеки іпотекою, що сторонами спору не заперечувалось.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.07.2015 у справі № 910/16924/15 задоволено позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до ПАТ «Брокбізнесбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки,а саме:

- в рахунок погашення заборгованості ПАТ "Брокбізнесбанк" перед ПАТ "Державний ощадний банк України" за договором кредитної лінії № 280 від 23.05.2013 в сумі 67 922 000,00 (шістдесят сім мільйонів дев'ятсот двадцять дві тисячі) грн 00 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором №1 від 23.05.2013, який був укладений між ПАТ "Державний ощадний банк України" та ПАТ "Брокбізнесбанк", посвідченим 23.05.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М., зареєстрований в реєстрі за № 708, а саме на нерухоме майно, що належить на праві власності ПАТ "Брокбізнесбанк": виробничий корпус №47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 кв. м, який знаходиться у м. Києві, бульв. І. Лепсе, буд. 4. шляхом набуття ПАТ "Державний ощадний банк України" права власності на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором №1 від 23.05.2013, який був укладений між ПАТ "Державний ощадний банк України" та ПАТ "Брокбізнесбанк", посвідченим 23.05.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М., зареєстрованим в реєстрі за № 708, а саме на нерухоме майно, що належить на праві власності ПАТ "Брокбізнесбанк": виробничий корпус №47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 кв. м, який знаходиться у м. Києві, бульв. І. Лепсе, буд. 4 вартість якого складає 67 922 000,00 (шістдесят сім мільйонів дев'ятсот двадцять дві тисячі) грн 00 коп. гривень згідно зі звітом про експертну грошову оцінку від 31.03.2015, суб'єкта оціночної діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "ВП Консалтинг" що діє на підставі сертифікату суб'єкта оціночної діяльності від 26.06.2013 №14815/13;

- визнано за ПАТ "Державний ощадний банк України" право власності на виробничий корпус №47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 кв. м, який знаходиться у м. Києві, бульв. І. Лепсе, буд. 4;

- стягнуто з ПАТ "Брокбізнесбанк" на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" витрати по сплаті судового збору в розмірі 74 298 (сімдесят чотири тисячі двісті дев'яносто вісім) грн 00 коп.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2016 рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2016 року у справі № 910/16924/15 - скасовано, постановлено нове рішення, яким позов задоволено у повному обсязі, а саме:

в рахунок погашення заборгованості ПАТ "Брокбізнесбанк" перед ПАТ "Державний ощадний банк України", за договором кредитної лінії № 280 від 23.05.2013 в сумі 142 510 700,00 грн. (сто сорок два мільйони п'ятсот десять тисяч сімсот грн. 00 коп.) звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором №1 від 23.05.2013, який був укладений між ПАТ "Державний ощадний банк України" та ПАТ "Брокбізнесбанк", посвідченим 23.05.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М., зареєстрований в реєстрі за № 708, а саме на нерухоме майно, що належить на праві власності ПАТ "Брокбізнесбанк" (03057, м. Київ, просп. Перемоги, 41, ): виробничий корпус №47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 кв. м, який знаходиться у м. Києві, бульв. І. Лепсе, буд. 4. шляхом набуття ПАТ "Державний ощадний банк України" права власності на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором №1 від 23.05.2013, який був укладений між ПАТ "Державний ощадний банк України" та ПАТ "Брокбізнесбанк", посвідченим 23.05.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М., зареєстрованим в реєстрі за № 708, а саме на нерухоме майно, що належить на праві власності ПАТ "Брокбізнесбанк": виробничий корпус №47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 кв. м, який знаходиться у м. Києві, бульв. І. Лепсе, буд. 4 вартість якого з урахуванням ПДВ складає 142 510 700,00 грн. (сто сорок два мільйони п'ятсот десять тисяч сімсот грн. 00 коп.) згідно з висновком за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи №11/16-43/2702/16-42 від 31.05.2016 проведеної комісією експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз;

- визнано за Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" (01001, м. Київ, вулиця Госпітальна, 12-г, ) право власності на виробничий корпус №47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 кв. м, який знаходиться у м. Києві, бульв. І. Лепсе, буд. 4.

- стягнуто з ПАТ "Брокбізнесбанк" на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" витрати по сплаті судового збору в розмірі 74 298,00 грн. (сімдесят чотири тисячі двісті дев'яносто вісім грн. 00 коп.).

Постановою Вищого господарського суду України від 12.10.2016 постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2016 у справі №910/16924/15 змінено, виклавши резолютивну частину постанови в наступній редакції:

Рішення Господарського суду міста Києва від 14.04.2016 року у справі №910/16924/15 - скасувати.

Постановити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В рахунок часткового погашення заборгованості ПАТ "Брокбізнесбанк" перед ПАТ "Державний ощадний банк України", за договором кредитної лінії № 280 від 23.05.2013 в сумі 118758917 (сто вісімнадцять мільйонів сімсот п'ятдесят вісім тисяч дев'ятсот сімнадцять) грн 00 коп., з яких: заборгованість за процентами - 10731780 (десять мільйонів сімсот тридцять одна тисяча сімсот вісімдесят) грн 82 коп., заборгованість за основним боргом - 108027136 (сто вісім мільйонів двадцять сім тисяч сто тридцять шість) грн 18 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором від 23.05.2013 №1, який укладений між ПАТ "Державний ощадний банк України" та ПАТ "Брокбізнесбанк", посвідченим 23.05.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М., зареєстрований в реєстрі за № 708, а саме на нерухоме майно, що належить на праві власності ПАТ "Брокбізнесбанк" виробничий корпус №47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 кв. м, який знаходиться у м. Києві, бульв. І. Лепсе, буд. 4. шляхом набуття ПАТ "Державний ощадний банк України" права власності на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором №1 від 23.05.2013, який був укладений між ПАТ "Державний ощадний банк України" та ПАТ "Брокбізнесбанк", посвідченим 23.05.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М., зареєстрованим в реєстрі за № 708, а саме на нерухоме майно, що належить на праві власності ПАТ "Брокбізнесбанк": виробничий корпус №47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 кв. м, який знаходиться у м. Києві, бульв. І. Лепсе, буд. 4 вартість якого без урахування ПДВ складає 118758917 (сто вісімнадцять мільйонів сімсот п'ятдесят вісім тисяч дев'ятсот сімнадцять) грн.. 00 коп. згідно з висновком судової оціночно-будівельної експертизи від 31.05.2016 №11/16-43/2702/16-42 проведеної комісією експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз;

- визнано за Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" (01001, м. Київ, вулиця Госпітальна, 12-г, ) право власності на виробничий корпус №47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 кв. м, який знаходиться у м. Києві, бульв. І. Лепсе, буд. 4."

Постанова Вищого господарського суду України від 12.10.2016 у справі № 910/16924/15 містить зокрема наступні висновки:

- відповідно до висновку експертів за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 31.05.2016 № 11/16-43/2702/16-42, ринкова вартість об'єкту нерухомого майна, а саме: виробничого корпусу № 47 (літ. А, А'), який знаходиться за адресою: м. Київ, бульв. Лепсе, 4 та належить на праві приватної власності ПАТ "Брокбізнесбанк" в цінах та станом на момент оцінки (06.05.2016), складає: 118758917,00 грн без урахування ПДВ (142510700,00 грн з урахуванням ПДВ відповідно до дослідницької частини висновку);

- врахувавши саме дослідницьку частину судової оціночно-будівельної експертизи, в якій експертом визначено, що станом на момент оцінки (06.05.2016) вартість вищезазначеного об'єкту нерухомого майна становить 142510700,00 грн з урахуванням ПДВ, суд апеляційної інстанції скасував рішення місцевого господарського суду та прийняв нове рішення, яким позовні вимоги задовольнив з урахуванням вартості предмета іпотеки в сумі 142510700,00 грн з урахуванням ПДВ;

- однак, колегія суддів з даним висновком апеляційного господарського суду не погоджується з огляду на наступне: при цьому, суд враховує і те, що п. а п.185.1. ст. 185 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування податку на додану вартість є, зокрема, операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

- згідно з п. 189.15 статті 189 Податкового кодексу України, у разі постачання (продажу, відчуження іншим способом) банками та іншими фінансовими установами майна, набутого ними у власність внаслідок звернення стягнення на таке майно, базою оподаткування є позитивна різниця між ціною постачання та ціною придбання такого майна. Ціна придбання визначається як вартість майна, за якою таке майно набуте у власність. У разі придбання майна у платника податку ціна придбання визначається з урахуванням податку на додану вартість;

- якщо за таким майном суми податку були включені до складу податкового кредиту банком, іншою фінансовою установою, застосовуються положення пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу;

- пунктом 198.5. ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) та місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку;

- у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов'язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- отже, виходячи з вищенаведених приписів податкового законодавства, об'єктом оподаткування податку на додану вартість є, зокрема, операція з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору). В свою чергу, ціна придбання визначається як вартість майна, за якою таке майно набуте у власність, а у разі придбання майна у платника податку ціна придбання визначається з урахуванням податку на додану вартість що узгоджується і з приписами п.189.15 статті 189 Податкового кодексу України;

- в свою чергу, відповідний об'єкт оподаткування виникне з моменту державної реєстрації переходу права власності на предмети іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, і обов'язок по складанню відповідних податкових накладних виникне саме виходячи з існування бази оподаткування і чинного законодавства щодо оподаткування. При цьому, сторони не позбавлені права узгодити відповідні питання щодо своїх податкових зобов'язань у добровільному порядку, а також здійснити відповідні зарахування у встановленому законом порядку. Крім того, прийняття відповідного судового рішення жодним чином не звільняє сторін від виконання ними зобов'язань щодо оподаткування відповідних господарських операцій та врахування їх у розрахунках між сторонами у встановленому законом порядку;

- з огляду на зазначене, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що ринкова вартість об'єкту нерухомого майна для прийняття рішення щодо звернення стягнення на іпотечне майно відповідно до Закону України "Про іпотеку" за вартістю іпотечного майна має бути визначена без урахування податку на додану вартість, тобто 118758917,00 грн, як зазначено у висновку експертів за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 31.05.2016 № 11/16-43/2702/16-42, а тому апеляційний господарський суд помилково визначив, що звернення стягнення на предмет іпотеки має здійснюватись з урахуванням податку на додану вартість при визначені ціни предмета застави;

- нормами ст. ст. 36, 37 Закону України "Про іпотеку" не виключається можливість звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. У цих нормах задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття ним права власності на предмет іпотеки ототожнюється передусім із способом звернення стягнення, який, поряд з іншими, може застосовуватися, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення у договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Сторони за законом можуть це питання врегулювати в позасудовому порядку, але вони не позбавлені цього права в судовому порядку за рішенням суду, що відповідає положенням ст. ст. 55, 124 Конституції України. Аналогічна правова позиція дотримана Верховним Судом України також в Постанові від 11 грудня 2013 року у справі № 6-124цс13 та постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 5011-32/10471-2012.

Частиною 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як роз'яснив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03.12.2003 зі справи "Рябих проти Росії" принцип правової визначеності (певності) включає й дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності судового рішення. Остання засада означає, що жодна сторона не має права ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише заради повторного судового розгляду і ухвалення нового рішення у справі.

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні від 25.07.2002 по справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь-якому спорі рішення суду, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Оскільки обов'язковою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб'єктний склад спору, а в справі № 910/16924/15 брали участь ті самі сторони, що й у даній справі, суд приходить до висновку, що факти, встановлені постановою Вищого господарського суду України від 12.10.2016 у справі № 910/16924/15 та постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2016 (у не зміненій частині) не підлягають доказуванню, зокрема: набуття ПАТ "Державний ощадний банк України" права власності на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором №1 від 23.05.2013, який був укладений між ПАТ "Державний ощадний банк України" та ПАТ "Брокбізнесбанк", посвідченим 23.05.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М., зареєстрованим в реєстрі за № 708, а саме на нерухоме майно, що належить на праві власності ПАТ "Брокбізнесбанк": виробничий корпус №47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 кв. м, який знаходиться у м. Києві, бульв. І. Лепсе, буд. 4, вартість якого без урахування ПДВ складає 118 758 917 (сто вісімнадцять мільйонів сімсот п'ятдесят вісім тисяч дев'ятсот сімнадцять) грн. 00 коп. згідно з висновком судової оціночно-будівельної експертизи від 31.05.2016 №11/16-43/2702/16-42 проведеної комісією експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Крім того, у вищенаведеній постанові суду касаційної інстанції зроблено висновок, що відповідний об'єкт оподаткування виникне з моменту державної реєстрації переходу права власності на предмети іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, і обов'язок по складанню відповідних податкових накладних виникне саме виходячи з існування бази оподаткування і чинного законодавства щодо оподаткування.

П.п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

Судом встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 106347133 від 06.12.2017, виробничий корпус №47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 кв. м, який знаходиться у м. Києві, бульв. І. Лепсе, буд. 4 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 0) зареєстрований за ПАТ «Державний ощадний банк України» (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31104754 від 26.08.2016, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Троїцьким С.І.).

П. 194.1.1. ст. 194 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомості за відповідачем) визначено, що податок становить 20 відсотків, 7 відсотків бази оподаткування та додається до ціни товарів/послуг.

Ст. 185.1. Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомості за відповідачем) визначено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

Підпунктом 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомості за відповідачем) визначено, що постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду. У підпункті в) згаданого підпункту зазначено, що постачанням товарів також вважаються: будь-яка із зазначених дій платника податку щодо матеріальних активів, якщо платник податку мав право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі придбання зазначеного майна чи його частини (безоплатна передача майна іншій особі; передача майна у межах балансу платника податку, що використовується у господарській діяльності платника податку для його подальшого використання з метою, не пов'язаною із господарською діяльністю такого платника податку; передача у межах балансу платника податку майна, що планувалося для використання в оподатковуваних операціях, для його використання в операціях, що звільняються від оподаткування або не підлягають оподаткуванню).

Пунктом 188.1. статті 188 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомості за відповідачем) визначено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком:

товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню;

газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

Згідно з п. 187.1. статті 187 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомості за відповідачем), датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Наказом Міністерство доходів і зборів України від 22 листопада 2013 року № 700 затверджено "Узагальнююча податкова консультація щодо особливостей оподаткування податком на додану вартість операцій з постачання банками заставного майна".

Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставоутримувач) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлене законом (право застави).

Статтею 591 Цивільного кодексу України передбачено, що реалізація предмета застави, на який звернено стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлене договором або законом. Аналогічну норму наведено також у статті 20 Закону України "Про заставу".

Таким чином, заставоутримувач відповідно до укладеного договору застави здійснює звернення стягнення на предмет застави:

- або шляхом набуття на нього права власності (предмет застави оприбутковується на баланс заставоутримувача), відповідно до підпункту 4 пункту 1 статті 593 ЦКУ право застави в такому випадку припиняється;

- або шляхом продажу предмета застави, на який звернено стягнення.

Обидві ситуації для заставодавця розцінюються податковим законодавством як операція з постачання. При цьому і у разі звернення стягнення на предмет застави шляхом набуття на нього заставоутримувачем права власності (предмет застави оприбутковується на баланс заставоутримувача), і у разі звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу предмета застави, якщо заставодавець є зареєстрованим платником податку на додану вартість, ним мають бути визначені податкові зобов'язання та виписана податкова накладна на ім'я заставоутримувача.

Ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що на підставі судових рішень в справі № 910/16924/15, які набрали законної сили у встановленому законом порядку, у відповідача виникло право власності на нерухоме майно - виробничий корпус №47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 кв. м, який знаходиться у м. Києві, бульв. І. Лепсе, буд. 4, вартість якого без урахування ПДВ складає 118 758 917 (сто вісімнадцять мільйонів сімсот п'ятдесят вісім тисяч дев'ятсот сімнадцять) грн. 00 коп.

При цьому, як встановлено судом і не заперечувалось сторонами спору, відповідач є платником податку на додану вартість з 27.01.1999, а ПАТ «Брокбізнесбанк» є платником податку на додану вартість з 03.07.1997, відомості про що наявні на загальнодоступному ресурсі Державної фіскальної служби України (https://cabinet.sfs.gov.ua/cabinet/faces/public/reestr.jspx ).

В свою чергу, з моменту з державної реєстрації переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця (який є платником податку на додану вартість) до іпотекодержателя (який також є платником податку на додану вартість), у іпотекодержателя, тобто відповідача, виник об'єкт оподаткування внаслідок набуття та державної реєстрації права власності на нерухоме майно: виробничий корпус №47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 кв. м, який знаходиться у м. Києві, бульв. І. Лепсе, буд. 4, тобто внаслідок державної реєстрації права власності відповідачем здійснена активна операція з придбання такого майна, оподаткування якої передбачено ст. 185.1. Податкового кодексу України.

При цьому, суд дійшов висновку, що вартість зазначеного об'єкту нерухомості (предмету іпотеки) без урахування ПДВ складала 118 758 917 (сто вісімнадцять мільйонів сімсот п'ятдесят вісім тисяч дев'ятсот сімнадцять) грн. 00 коп., що встановлено в судових рішеннях у справі № 910/16924/15. В свою чергу, операція з набуття відповідачем у власність такого майна, відомості про що зокрема внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, є об'єктом оподаткування податком на додану вартість у відповідності до п. 185.1 ст. 185, п. 187.1. статті 187 Податкового кодексу України, а база оподаткування такої операції визначається за правилами, визначеними ст. 188 Податкового кодексу України, внаслідок чого сума податку на додану вартість додається до такої вартості, і відповідний об'єкт нерухомості підлягає оприбуткуванню відповідачем на балансі за вартістю з урахуванням податку на додану вартість - 142 510 700,00 грн. (сто сорок два мільйони п'ятсот десять тисяч сімсот гривень 00 копійок).

Таким чином, доводи позивача про те, що у відповідача існує обов'язок з обліку на балансі нерухомого майна: виробничий корпус №47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 кв. м, який знаходиться у м. Києві, бульв. І. Лепсе, буд. 4, по ціні з ПДВ, а саме 142 510 700,00 грн. (сто сорок два мільйони п'ятсот десять тисяч сімсот гривень 00 копійок) - знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є законними та обґрунтованими і не були спростовані відповідачем у встановленому процесуальному порядку.

В свою чергу, надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суду належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15.11.1996 року у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

З огляду на викладене вище, суд за наслідками оцінки обставин справи в сукупності з перевіркою їх наданими сторонами доказами, дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами в розумінні вимог ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, що відповідачем порушено права та охоронювані законом інтереси позивача, оскільки відповідачем у справі № 910/16924/15 завершено процес звернення стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору, посвідченого 23.05.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М., зареєстрованого в реєстрі за № 708. Крім того, відповідачем розпочато новий процес звернення стягнення за іпотечним договором від 23.05.2013, укладеним між відповідачем - ПАТ «Державний ощадний банк України», як іпотекодержателем, з однієї сторони, та ТОВ «Капітал Інвест ЛТД», як іпотекодавцем, і який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М., зареєстрований в реєстрі за № 711, і вимоги за яким щодо звернення стягнення на нерухоме майно на суму 187 380 989,03 грн. перебувають на розгляді Господарському суді міста Києва (справа № 910/8992/14).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що відповідач, як кредитор боржника - ПАТ «Брокбізнесбанк», проводить паралельні звернення стягнення на предмети іпотеки за двома вищенаведеними іпотечними договорами, якими забезпечено виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого позивач та третя особа виступають як солідарні боржники перед кредитором (ПАТ «Державний ощадний банк України»), і облік відповідачем набутого у власність нерухомого майна за вартістю з урахуванням податку на додану вартість впливає і на розмір грошового зобов'язання позивача, як солідарного боржника згідно з ст. 543 Цивільного кодексу України, оскільки відповідач має право вимагати виконання обов'язку від усіх боржників разом або від кожного окремо, і розмір такої вимоги залежить зокрема і від вартості набутого майна у власність, яким забезпечено виконання основного зобов'язання з повернення коштів і в рахунок погашення заборгованості за яким і звернуто стягнення на предмет іпотеки у справі № 910/16924/15.

При цьому, судом за наслідками розгляду справи та перевірки їх доказами, встановлено, що у відповідача внаслідок набуття та реєстрації у встановленому законом порядку права власності на предмет іпотеки за іпотечним договором, який посвідчено 23.05.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Краковецькою А.М., зареєстрованого в реєстрі за № 708, існує обов'язок з обліку на балансі нерухомого майна: виробничий корпус №47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 кв. м, який знаходиться у м. Києві, бульв. І. Лепсе, буд. 4, по ціні з ПДВ, а саме - 142 510 700,00 грн. (сто сорок два мільйони п'ятсот десять тисяч сімсот гривень 00 копійок).

За таких обставин, вимоги позивача є законними та обгрунтованими, були доведені належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача повністю.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (; місцезнаходження: 01001 м.Київ, вул.. Госпітальна, 12-г) облікувати на балансі нерухоме майно: виробничий корпус №47 (літ. А, А'), загальною площею 12 572,00 кв. м, який знаходиться у м. Києві, бульв. І. Лепсе, буд. 4, по ціні з ПДВ, а саме 142 510 700,00 грн. (сто сорок два мільйони п'ятсот десять тисяч сімсот гривень 00 копійок), набуте на праві власності на підставі постанови Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2016 та постанови Вищого господарського суду України від 12.10.2016 в справі № 910/16924/15.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» ; місцезнаходження: 01001 м.Київ, вул.. Госпітальна, 12-г) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Капітал Інвест ЛТД» (; місцезнаходження: 01032 м.Київ, вул.. Саксаганського, 115а) судовий збір за подачу позову в сумі 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп.

Видати наказ у відповідності до ст. 116 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено та підписано: 18.12.2017

Суддя Т.Ю.Трофименко