ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2017р. Справа № 914/2001/17

Господарський суд Львівської області у складі судді Гоменюк З.П. розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом ОСОБА_1, м.Львів

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Телекомунікаційна компанія", с.Сокільники, Пустомитівський район, Львівська область

про стягнення 371232,82 грн.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_3 - представник;

від відповідача Тимофіїв Н.Ю. - представник.

Права та обов'язки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позовну заяву подано ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Телекомунікаційна компанія" про стягнення 371232,82 грн., з яких 319909,03 грн. - інфляційні втрати та 51323,79 грн. - 3% річних, що нараховані за період 01.01.2016р. - 22.08.2017р.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та протоколах судового засідання.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити з підстав, що викладені у позовній заяві. Крім того представник позивача подав клопотання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 37123,28 грн.

Представник відповідача надав усні пояснення по суті спору, однак відзив на позовну заяву не подав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст.75 ГПК України за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд -

встановив:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 22.05.2017р. у справі №914/892/16 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Телекомунікаційна компанія" про стягнення 2080503,04 грн. вартості частини майна товариства, інфляційних втрат та 3% річних позов задоволено частково, вирішено стягнути з відповыдача на користь позивача 1042470,00 грн. - вартості частини майна, 451524,91 грн. - інфляційних втрат, 31188,42 грн. - 3% річних, 22875,14 грн. - судового збору та 12422,30 грн. - витрат за проведення судової експертизи. В решті позовних вимог було відмовлено.

Нарахування інфляційних втрат та 3% річних та інфляційних втрат у справі №914/892/17 було здійснено за період з 02.01.2015р. по 31.12.2015р.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09.08.2017р. рішення Господарського суду Львівської області від 22.05.2017р. у справі №914/892/16 залишено без змін. Тобто рішення Господарського суду Львівської області набрало законної сили 09.08.2017р.

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач на виконання рішення суду у справі 914/892/16 здійснив оплату вартості частини майна 22.08.2017р. у розмірі 1042470,00 грн., а тому відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України позивач має право на стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Предметом спору у даній справі №914/2001/17 є 319909,03 грн. - інфляційних втрат та 51323,79 грн. - 3% річних, що нараховані за період 01.01.2016р. - 22.08.2017р., тобто до моменту оплати вартості частини майна у розмірі 1042470,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Частиною 3 ст.35 ГПК передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Предметом спору у справі №914/892/16 є стягнення вартості частини майна товариства в розмірі 1422080,00 грн. (12928000, 00 грн. х 11%) виходячи з вартості частини чистих активів товариства, що підлягає виплаті позивачу на дату виходу з товариства станом на 31.12.2013р., а також стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 615760,64 грн. та 3% річних в розмірі 42662,40 грн., що були нараховані за період з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України.

Рішенням суду у справі №914/892/16 встановлено, що датою виходу позивача з товариства є 31.12.2013р., тобто дата, зазначена в заяві ОСОБА_1 про вихід зі складу учасників ТзОВ "Телекомунікаційна компанія" від 30.09.2013р., яка визначена з дотриманням положень Статуту та норми ст.148 ЦК України.

Згідно ст.10 Закону України "Про господарські товариства", учасники товариства мають право вийти в установленому порядку з товариства. Аналогічні положення закріплені в п.3 ч.1 ст.116 ЦК України, відповідно до якого учасники господарського товариства мають право в порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, вийти з товариства.

Статтею 148 ЦК України встановлено вихід учасника із товариства з обмеженою відповідальністю. Так, згідно ч.1. ст.148 ЦК України (в редакції від 30.08.2013р., чинній на момент подання заяви про вихід), учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право вийти з товариства, повідомивши товариство про свій вихід не пізніше ніж за три місяці до виходу, якщо інший строк не встановлений статутом. Учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом (ч.2.).

Відповідно до ч. 3 ст. 148 ЦК України спори, що виникають у зв'язку з виходом учасника із товариства з обмеженою відповідальністю, у тому числі спори щодо порядку визначення частки у статутному капіталі, її розміру і строків виплати, вирішуються судом.

Як встановлено судом у справі №914/892/17, враховуючи висновок судово-економічної експертизи №2633 від 31.01.2017р., вартість частини майна ТзОВ "Телекомунікаційна компанія", що підлягає виплаті позивачу у зв'язку з виходом з товариства становить 1042470,00 грн.

Пунктом 5.3. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013р. №14 встановлено, статтею 54 Закону України "Про господарські товариства" передбачено, що при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість майна товариства, пропорційна його частці у статутному фонді, у строк до 12 місяців з дня виходу. З моменту подання учасником товариства заяви про вихід зі складу останнього з виплатою належної такому учасникові частки вартості майна у товариства настає обов'язок сплатити відповідну суму у строки, визначені згаданою нормою Закону України "Про господарські товариства", а невиконання цього обов'язку тягне наслідки, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України.

Враховуючи те, що відповідач вартість частини майна у розмірі 1042470,00 грн. оплатив 22.08.2017р., то, відповідно, має місце прострочення виконання грошового зобов'язання відповідача, що тягне за собою наслідки передбачені ч.2. ст. 625 ЦК України.

Нормами ст.625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме: сплата суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми.

Таким чином, перевіривши періоди нарахування інфляційних втрат та 3% річних у відповідності до чинного законодавства, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума інфляційних втрат в розмірі 319909,03 грн. та 3% річних в розмірі 51323,79 грн., що нараховані за період: 01.01.2016р. - 22.08.2017р. (тобто не враховуючи періоду нарахувань у справі №914/892/16).

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити повністю.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як передбачено частиною 6 статті 84 ГПК України, в резолютивній частині рішення вказується про розподіл судових витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.

Суд вважає, що відповідно до вимог ст.49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача, оскільки позов слід задоволити повністю.

Щодо клопотання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 37123,28 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 6.3. Постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» №7 від 21.02.2013р., витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Позивачем до матеріалів справи долучено акт наданих послуг від 11.12.2017р., копію квитанції на суму 37123,28 грн., договір про надання правової допомоги та додатковий договір до нього та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п. 6.5 згаданої вище Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року N 7, вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

З огляду на викладене, витрати позивача на послуги адвоката суд покладає на відповідача в розмірі 18561,64 грн.

Керуючись ст.ст. 4-3, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82, 83, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Телекомунікаційна компанія", Львівська область, Пустомитівський район, с.Сокільники, вул. Січових Стрільців, 1 () на користь ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 319909,03 грн. - інфляційних втрат, 51323,79 грн. - 3% річних, 5568,49 грн. - судового збору та 18561,64 грн. - витрат на послуги адвоката.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

В судовому засіданні 11.12.2017 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повне рішення складено 18.12.2017р.

Суддя Гоменюк З.П.