ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2017. Справа № 917/1733/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022; адреса для листування: 39601, м. Кременчук, проспект Свободи, 8, м. Кременчук, 39601

до Державного вищого навчального закладу "Кременчуцький коледж транспортної інфраструктури", вул. Леонова, 14, м. Кременчук, 39612

про стягнення 154106,11 грн.

Суддя Семчук О.С.

Представники :

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 10-74/1941 від 15.02.2017.);

від відповідача: ОСОБА_2 (в.о. директора).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішення приймається після перерви, оголошеної в судовому засіданні 07.12.2017. до 10 год. 30 хв. 14.12.2017.

Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" (далі позивач/ПАТ "Полтаваобленерго") звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Державного вищого навчального закладу "Кременчуцький коледж транспортної інфраструктури" (далі відповідач/ДВНЗ "Кременчуцький коледж транспортної інфраструктури") про стягнення 157106,11 грн., в тому числі 56223,43 грн. вартості спожитої теплової енергії, 57078,54 грн. пені, 34840,93 грн. інфляційних нарахувань та 8963,21 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про постачання теплової енергії в гарячій воді № 109 від 15.07.2014.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 18.10.2017. порушено провадження у справі, розгляд якої призначено на 14.11.2017.

14.11.2017. в зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача суд виніс ухвалу про відкладення розгляду справи на 07.12.2017.

В судовому засіданні 07.12.2017. було оголошено перерву до 10 год. 30 хв. 14.12.2017. для надання можливості позивачу подати уточнені розрахунки.

Відповідач у відзиві позов заперечує, посилаючись на виникнення прострочень оплати у зв'язку з недостатнім державним фінансуванням ДВНЗ "Кременчуцький коледж транспортної інфраструктури". Також відповідач просить зменшити розмір стягуваної суми пені до 50%.

В судовому засіданні 14.12.2017. представник позивача наполягає на задоволенні позову у повному обсязі, представник відповідача позов заперечує та просить суд у разі задоволення позову зменшити розмір стягуваної суми пені до 50%.

В судовому засіданні 14.12.2017. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату виготовлення повного тексту рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

15.07.2014. між ПАТ «Полтаваобленерго» (теплопостачальна організація за договором) та ДВНЗ "Кременчуцький коледж транспортної інфраструктури" (споживач за договором) було укладено договір № 109 про постачання теплової енергії в гарячій воді (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору теплопостачальна організація зобов'язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами та здійснювати інші платежі у строки та на умовах, передбачених цим договором та додатками до нього.

Так, пунктом 1.2 договору визначено, що тарифи на послуги з теплопостачання затверджуються в установленому порядку відповідно до Закону України «Про теплопостачання» та діючого законодавства України.

У відповідності до ст. 16. Закону України «Про теплопостачання» - встановлення тарифів на теплову енергію суб'єктам природних монополій у сфері теплопостачання відноситься до повноважень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Додатком № 2 до договору встановлено фактичні обсяги теплового навантаження та теплопостачання і орієнтовна вартість теплової енергії відпущеної споживачу за поточний рік відповідно до тарифів діючих на момент укладання договору, а п. 3 додатку № 3 до договору встановлено тариф на момент укладення договору, можливість його зміни і повідомлення про це споживача.

Розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються у відповідності до п. 23 "Правил користування тепловою енергією" (далі - Правила) затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007р., п. 2.2.2 договору та додатку № 4 "Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію" до договору.

На підставі п. 23 Правил, розрахунки за використану теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку, згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 2 додатку № 4 до договору передбачено, що споживач, який має прилади обліку, щомісяця самостійно знімає показники до 25 числа календарного місяця (розрахункового періоду), оформлює "Відомість про фактичні покази розрахункових приладів обліку" та надає її теплопостачальній організації для здійснення розрахунку, оформлення рахунку та "Акта про обсяги спожитої Споживачем теплової енергії".

Згідно п. 1 Додатку № 4 до договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує Теплопостачальній організації прогнозовану вартість теплової енергії за вказаними в Додатку № 2 Гкал, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми "заборгованості" на початок місяця. Сплату рахунків Теплопостачальної організації, виписаних на виконання даного Договору, Споживач зобов'язаний проводити не пізніше 7 (семи) календарних днів з моменту їх надсилання (надання).

Крім договору про постачання теплової енергії в гарячій воді, на виконання вимог Закону України «Про здійснення державних закупівель» між сторонами щорічно укладався договір про закупівлю теплової енергії в гарячій воді.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог вказує на те, що відповідачем були порушені договірні зобов'язання в частині своєчасної оплати за спожиту теплову енергію, у визначені договором строки.

Так, згідно розрахунку позивача, доданого до позовної заяви, загальна заборгованість позивача за спожиту теплову енергію становить 664544,12 грн., з них заборгованість за березень 2017 року - 56223,43 грн. Саме заборгованість за березень 2017 року позивач просить стягнути з відповідача.

Кількість спожитої відповідачем теплової енергії у березні 2017 року підтверджується відомістю відповідача про фактичні покази засобів обліку теплової енергії (копія - в матеріалах справи). На підставі вказаної відомості позивач виставив відповідачу рахунок № 109 від 31.03.2017р., який отримано відповідачем 05.04.2017., про що свідчить розписка про вручення (копія рахунку та розписки - в матеріалах справи).

Щодо заборгованості за попередні періоди, то борг за спожиту теплову енергію в сумі 608320,69 грн. за період грудень 2015 року, січень та грудень 2016 року, січень та лютий 2017 року станом на 15.03.2017р. був стягнений з ДВНЗ "Кременчуцький коледж транспортної інфраструктури" на користь ПАТ "Полтаваобленерго" рішенням господарського суду Полтавської області від 27.06.2017р. по справі № 917/593/17, яке набрало чинності.

Також рішенням від 27.06.2017. по справі № 917/593/17 судом було стягнуто з ДВНЗ "Кременчуцький коледж транспортної інфраструктури" на користь ПАТ "Полтаваобленерго" 351,83 грн. пені, 106827,20 грн. інфляційних втрат та 18244,02 грн. 3% річних, нарахованих на прострочені суми зобов'язань з оплати теплової енергії станом на 15.03.2017р.

Тобто, господарським судом у рішенні від 27.06.2017. по справі № 917/593/17 встановлено наявність заборгованості за спожиту теплову енергію в сумі 608320,69 грн. за період грудень 2015 року, січень та грудень 2016 року, січень та лютий 2017 року станом на 15.03.2017р., а також встановлено правомірність стягнення пені, інфляційних та річних на прострочені суми боргу.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням господарського суду Полтавської області від 27.06.2017. по справі № 917/593/17, судом по даній справі не встановлювалися.

Відповідач позов заперечує, посилаючись на те, що своєчастість проведення оплати послуг по договору залежить виключно від фінансування ДВНЗ "Кременчуцький коледж транспортної інфраструктури" з Державного бюджету, а отже вина відповідача за невиконання умов договору відсутня.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача, оскільки ч. 2 ст. 218 ГК України та ст. 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Пунктом 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно з пунктом 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013р., відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17).

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005р. та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004р. зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012р. у справі № 11/446.

Також відповідач, посилаючись на те, що він є неприбутковою бюджетною установою, просить суд зменшити розмір пені на 50% від суми, яку просить стягнути позивач. Заперечень щодо розміру основного боргу, сум та періодів нарахування пені, річних та інфляційних від відповідача не надходило.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 692, ст. 693 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Матеріалами справи підтверджується та не спростовується відповідачем сплата відповідачем за отриману теплову енергію в інші, ніж визначені договором терміни.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

В матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем теплової енергії, використаної ним у березні 2017 року.

Таким чином, позов у частині стягнення основного боргу в сумі 56223,43 грн. обгрунтований та документально підтверджений, а отже підлягає задоволенню у повному обсязі.

При вирішенні позову щодо стягнення сум пені, річних та інфляційних суд зазначає наступне.

Згідно п. 4.2.2. договору за несвоєчасну оплату за спожиту теплову енергію споживач несе відповідальність шляхом сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки, починаючи з дня, наступного за датою остаточного розрахунку, індексу інфляції та 3% річних.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивачем на підставі п. 4.2.2. договору та ст. 625 ЦК України нараховано та заявлено до стягнення з відповідача:

- 57078,54 грн. пені за прострочення зобов'язань по оплаті використаної теплової енергії за грудень 2016 року - березень 2017 року за загальний період з 16.03.2017. по 31.08.2017. (з врахуванням строків виникнення заборгованості за кожен місяць);

- 8963,21 грн. 3% річних за прострочення зобов'язань за грудень 2015 року, січень 2016 року, грудень 2016 року, січень 2017 року - березень 2017 року, за загальний період з 16.03.2017р. по 31.08.2017р. (з врахуванням строків виникнення заборгованості за лютий та березень 2017 року);

- 34840,93 грн. втрат від інфляції за прострочення зобов'язань за грудень 2015 року, січень 2016 року, грудень 2016 року, січень 2017 року - березень 2017 року, за загальний період з березня 2017 року по липень 2017 року;

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок 3% річних та встановив його правильність.

Таким чином, позов в частині стягнення 8963,21 грн. 3% річних підлягає задоволенню.

Також судом здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та встановлено, що позивачем при нарахуванні інфляційних втрат не враховано п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", згідно якого, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Зокрема, при нарахуванні інфляційних втрат на прострочену суму оплати за березень 2017 року позивачем нараховано інфляційні починаючи з квітня 2017 року, в якому згідно умов договору мала бути здійснена оплата (до 13.04.2017.), тоді як нарахування можливо здійснювати лише з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, тобто з травня 2017 року.

З врахуванням викладеного, стягненню підлягають інфляційні нарахування в сумі 34319,10 коп.

Відповідач у відзиві просить зменшити розмір пені на 50%.

Згідно п. 3 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачена можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно п.п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів ст. 43 ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи специфічний вид діяльності відповідача, який є бюджетною неприбутковою установою, а також те, що причиною несвоєчасної оплати зобов'язань за договором стало несвоєчасне фінансове забезпечення з Державного бюджету, суд вважає за можливе зменшити розмір штрафних санкцій (пені) на 50%.

Судом встановлено, що наданий позивачем розрахунок пені є правильним.

Таким чином, стягненню підлягає пеня в сумі 28539,27 грн. (57078,54 - 50%). В іншій частині стягнення пені позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного вищого навчального закладу "Кременчуцький коледж транспортної інфраструктури" (вул. Леонова, 14, м. Кременчук, 39600; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022; адреса для листування: пр-т Свободи 8, м. Кременчук, 39601; п/р № 3167 в філії Полтавське облуправління АТ «Ощадбанк», МФО 331467, ) 56223 грн. 43 коп. основного боргу.

3. Стягнути з Державного вищого навчального закладу "Кременчуцький коледж транспортної інфраструктури" (вул. Леонова, 14, м. Кременчук, 39600; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022; адреса для листування: пр-т Свободи 8, м. Кременчук, 39601; р/р № 7001 в АТ «ТАСКОМБАНК», МФО 339500, ) 28539 грн. 27 коп. пені, 34319 грн. 10 коп. інфляційних втрат, 8963 грн. 21 коп. 3% річних, 2348 грн. 77 коп. судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.12.2017.

Суддя ОСОБА_3