ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.12.2017 Справа № 904/9843/17
За позовом Приватного підприємства "СТАЛЬСТРОЙІНВЕСТ", м.Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Товариство освіти ім. М.С. Грушевського", м.Дніпро

про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат в розмірі 75 372,68 грн.

Суддя Красота О.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 договір про надання правової допомоги від 29.03.2017р., адвокат;

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "СТАЛЬСТРОЙІНВЕСТ" (далі-Позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Товариство освіти ім. М.С. Грушевського" (далі-Відповідач) пені 47 050,71 грн., 3% річних 5 602,15 грн., інфляційні витрати 22 719,82 грн. та судовий збір.

Позовні вимоги, мотивовані несвоєчасним виконанням Відповідачем договору будівельного підряду №31-01/14-ЗЕБ-МК за період, який не увійшов до періоду стягнення згідно рішення господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/983/15 та №904/5225/17.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, 12.12.2017р. надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з відсутністю представника спеціаліста у галузі права для захисту інтересів.

Клопотання представника Відповідача ОСОБА_2 діючого за довіреністю від 11.08.2016р. про відкладення розгляду справи суд вважає таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Представником Відповідача при подачі вказаного клопотання суду не надано доказів стосовно того, що він є єдиним на підприємстві Відповідача кваліфікованим спеціалістом у галузі права та інших будь-яких поважних доказів, які були б переконливими для суду стосовно перенесення розгляду справи, крім того, нормами діючого законодавства коло осіб, які можуть представляти інтереси відповідача у судовому засіданні не обмежено. Крім того, ні що не заважало Відповідачу, направити свої заперечення стосовно предмету спору або контррозрахунок заявлених до позову вимог. Таким чином, господарський суд вважає, що Відповідач не скористався своїм правом на участь представника у судовому засіданні.

При цьому, суд вважає достатніми матеріали справи для слухання справи у відсутності представника Відповідача відповідно до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами, оскільки Відповідач повідомлений про час та місце судового засідання належним чином, а в матеріалах справи наявні документи необхідні для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника Відповідача, оскільки останній повідомлений про час та місце судового засідання належним чином.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу сторонами не подавалось.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представника Позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

Частиною 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.06.2016 по справі №904/983/15, яке набрало законної сили 12.12.2016, яке за результатами апеляційного та касаційного оскарження залишено без змін встановлено наступні обставини.

Господарський суд прийшов до висновку, що заборгованість за виконані підрядні роботи у розмірі 44 5486,59грн. підтверджена позивачем та не спростована відповідачем, а тому підлягає задоволенню.

У зв'язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати виконаних будівельних робіт, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 904 337,78грн. за період з 16.01.2015р. по 30.06.2016р.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 11.3 договору замовник у випадку порушення п. 5.1 цього договору сплачує підряднику пеню у розмірі 0,5 % від простроченої суми за кожен день прострочки платежу.

Пунктом 11.4 договору сторони погодили, що строк нарахування штрафних санкцій за прострочку виконання зобовязань за договором встановлюється договором та складає три роки. Позовна давність щодо нарахування штрафних санкцій за договором складає 5 років.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за невчасне виконання грошових зобов'язань, є Закон України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань від 22.11.1996 № 543/96, відповідно до статті 3 якого, розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується із суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність нарахування пені, задовольнив дану вимогу частково у розмірі 311 760,78грн., оскільки позивачем нараховано пеню у розмірі 0,5% від простроченої суми за кожен день, в той час як Законом України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань встановлено, що розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується із суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За порушення відповідачем виконання грошового зобов'язання позивачем нараховано за період з 16.01.2015р. по 25.02.2016р. три відсотки річних у розмірі 14 865, 83 грн. та інфляційні втрати у сумі 198 642, 47 грн.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з рахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а три відсотки річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань.

Відповідно до п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 (далі Постанова Пленуму Вищого господарського суду України № 14) індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат, задовольнив дані вимоги частково, а саме три відсотки річних у розмірі 14 860,22грн. та інфляційні втрати у сумі 176 830,93грн., оскільки як вбачається з розрахунку позивача, викладеного у заяви про збільшення позовних вимог, останнім здійснено нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат за 532 дні, тоді як заявлений позивачем період з 16.01.2015 по 25.02.2016 має 406 днів.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню.

08.09.2016 державним виконавцем Красногвардійського відділу державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження в рамках примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/983/15.

Враховуючи, що відповідач не виконав рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.07.2016 по справі №904/983/15 позивач скористався своїм правом звернувся до господарського суду з позовом про донарахування відповідачу:

- пені за період прострочення з 01.07.2016р. по 25.04.2017р. у розмірі 106 709,29 грн.;

- три відсотки річних за період прострочення з 26.02.2016р. по 25.04.2017р. у розмірі 15 561,52 грн.;

- інфляційні витрати за період прострочення з 26.02.2016р. по 25.04.2017р. у розмірі 721 68,83 грн.

Згідно рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.05.2017р. по справі №904/5225/17, яке набрало законної сили 03.08.2017р., після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом, залишивши рішення першої інстанції без змін, в рамках виконавчого провадження ДВС було примусово стягнуто з Відповідача грошові кошти, що надійшли на поточний рахунок Позивача:

25.04.2017р. 40 701,32 грн., що підтверджується платіжним дорученням №7132;

14.06.2017р. 71 466,02 грн., що підтверджується платіжним дорученням №7932;

26.09.2017р. 852 258,63 грн., що підтверджується платіжним дорученням №9989;

26.09.2017р. 197 100,74 грн., що підтверджується платіжним дорученням №9988;

З огляду на порядок надходження коштів, основна сума боргу по Договору підряду була погашена тільки 26.09.2017р.

Позивач скористався своїм правом та звернувся з позовом про стягнення з Відповідача пені в розмірі 47 050,71 грн., інфляційних витрат в розмірі 22 719,82 грн. та 3% річних в сумі 5 602,15 грн. за несвоєчасне виконання договору будівельного підряду №31-01/14-ЗЕБ-МК за період який не увійшов до періоду стягнення згідно рішення суду у справі №904/983/15 та №904/5225/17, який сплинув з 26.04.2017р. по 25.09.2017р.

Розглядаючи вказані позовні вимоги, необхідно вказати на наступне.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу п.11.4. Договору, сторони погодили строк нарахування штрафних санкцій три роки та позовну давність для нарахування штрафних санкцій пять років.

Відповідно до 11.3. Договору, Замовник у випадку порушення пункту 5.1. Договору, сплачує Підряднику пеню в розмірі 0,5% від простроченої суми за кожен день прострочення платежу.

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Одним із видів неустойки є пеня, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно наданого Позивачем розрахунку пені за загальний період з 26.04.2017р. по 25.09.2017р., сума пені складає 47 050,71 грн.

Позивачем розрахунок пені за вказаний період в сумі 47 050,71 грн., зроблений вірно та підлягає задоволенню.

Статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 06.06.2012р. у справі N6-49цс12, від 24.10.2011 у справі N6-38цс11).

Згідно наданого Позивачем розрахунку 3% річних за період з 26.04.2017 року по 25.09.2017 року, сума останніх є сумою у розмірі 5 602,15 грн., яка розрахована вірно та підлягає задоволенню.

Позивачем наданий розрахунок інфляційних втрат за період з 26.04.2017 року по 25.09.2017 року в сумі 22 719,82 грн. з яким суд погодиться не може, так як Позивачем не вірно застосовано сукупний індекс інфляції в розмірі 105,1%. Після перерахунку інфляційних втрат за сукупним індексом інфляції 105,08% судом за вказаний вище період, вказана сума становить розмір 22 648,47 грн., яка відповідно і підлягає задоволенню. Решта суми інфляційних витрат у розмірі 71,35 грн. відповідно задоволенню не підлягає.

Станом на час розгляду справи Відповідачем вказану суму та будь-яких доказів стосовно їх оплати останнім суду не надано.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково зі стягненням з Відповідача на користь Позивача пені 47 050,71 грн., 3% річних 5 602,15 грн., інфляційні витрати 22 648,47 грн. В решті позовних вимог відмовити.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати по справі покладаються на Відповідача пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43-45, 49, 75, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Товариство освіти ім. М.С. Грушевського", (49000, м.Дніпро, вул.Набережна Заводська, 11, ) на користь Приватного підприємства "СТАЛЬСТРОЙІНВЕСТ", (49047, м.Дніпро, вул.Ударників, 40-Б, ) пені 47 050,71 грн., 3% річних 5 602,15 грн., інфляційні витрати 22 648,47 грн., 1 598, 49 грн. - судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Рішення може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня підписання повного рішення. Повне рішення складено 14.12.2017

Суддя ОСОБА_3
Рішення підписано

15.12.2017р.