КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2017 р. Справа№ 910/10419/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Майданевича А.Г.

За участю секретаря судового засідання: Бойко І.О.

За участю представників: відповідно до протоколу судового засідання від 19.12.2017.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2017

у справі № 910/10419/17 (судя Ярмак О.М.)

За позовом Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Україна"

про стягнення 91 476,00 грн.

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Україна"

до Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний"

про стягнення 128 626,98 грн

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Україна" про стягнення 91 476,00 грн штрафних санкцій за прострочення строку виконання зобов'язань за договором поставки № Т/СН-93 (про поставку товарів) від 06.07.2016, з яких 38 556,00 грн. пені та 52 920,00 грн. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення умов договору відповідачем, було здійснено поставку матеріалу, а саме 14.11.2016 живильники пластинчаті типу 2-18-60, у кількості одного комплекту, вартістю 756 000, 00 грн. (з ПДВ), з простроченням строків поставки на 11 днів та 13.12.2016 живильники пластинчаті типу 2-18-60, у кількості одного комплекту, вартістю 756 000,00 грн. (з ПДВ), з простроченням строків поставки на 40 днів.

25.07.2017 ТОВ "Корум Україна" подано до суду зустрічну позовну заяву, яку ухвалою від 25.07.2017 прийнята до спільного розгляду з первісним позовом у справі № 910/10419/17.

Зістрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що покупець здійснив сплату за поставлений товар лише 17.01.2017, таким чином порушив умови сплати визначених у пункті 4.1 Договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 у справі № 910/10419/17 в задоволенні первісного позову відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Україна" 4 598,14 грн. 3% річних та 15 194,84 грн. інфляційних втрат, 228,01 грн. судового збору

В решті вимог зустрічного позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив у задоволенні зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Корум Україна" до Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" про стягнення штрафних санкцій, 3 % річних та інфляційних витрат за Договором № Т/СН-93 від 06.07.2016 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не досліджено всіх обставин справи та не надано належної оцінки доказам у справі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ДП "МТП "Южний" зазначає, що відмовляючи у задоволенні первісного позову в повному обсязі, судом першої інстанції зазначено про відсутність правових підстав для стягнення з ТОВ "Корум Україна" штрафних санкцій, оскільки ДП "МТП "Южний" не надано доказів того, що телефонний номер , на який засобом факсимільного зв'язку направлялась рознаряка № 205-63/1580 від 05.08.2016, належить відповідачу.

При цьому, в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції підтверджено той факт, що договір не містить конкретно визначеного номеру засобу факсимільного зв'язку або адреси електронної пошти ТОВ "Корум Україна" та проігноровано те, що відповідно до пункту 5.1 Договору, передумовою для здійснення поставки товару у кількості двох комплектів є обізнаність постачальника про вид та кількість необхідного покупцю товару, що свідчить про отримання ТОВ "Корум Україна" рознарядки № 205-63/1580 від 05.08.2016 та здійснення поставки саме на її підставі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" у справі № 910/10419/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Тищенко А.І., Майданевича А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2017 апеляційну скаргу Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" прийнято до провадження, призначено до розгляду на 19.12.2017.

19.12.2017 в судовому засіданні представник ТОВ "Корум Україна" подав відзив на апеляційні скарги, в якому відповідач за первісним позовом заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, який колегією суддів був оглянутий та долучений до матеріалів справи.

В судовому засіданні 19.12.2017 представник позивача за первісним позовом надала пояснення по суті спору, підтримала доводи апеляційної скарги та просила задовольнити апеляційну скаргу ДП "МТП "Южний", у задоволенні зустрічних позовних вимог ТОВ "Корум Україна" до ДП "Морський торговельний порт "Южний" про стягнення штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат за Договором № Т/СН-93 від 06.07.2016 відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні 19.12.2017 представник відповідача за первісним позовом надав пояснення по суті спору, заперечував проти доводів апеляційної скарги з мотивів викладених у відзиві та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги ДП "МТП "Южний", рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 залишити без змін.

Колегією суддів на підставі ч. 7 ст. 270 ГПК України надано учасникам судової справи можливість виступити у судових дебатах, яке учасниками справи реалізовано.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.07.2016 між Державним підприємством "Морський торговельний порт "Южний" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Корум Україна" був укладений договір на поставку товарів № Т/СН-93, відповідно до якого постачальник зобов'язався у 2016 році поставити покупцю товари, зазначені у Специфікації, що є додатком № 1 до договору, відповідно до цього договору, а покупець - прийняти та оплатити товар.

Згідно із пунктом 3.1. договору, ціна договору становить 1 512 000,00 грн.

Відповідно до пункту 10.1. договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до 31.12.2016, але у будь - якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Пунктом 5.1 договору визначено, що постачальник, протягом 90 календарних днів з дня отримання рознарядки покупця на поставку конкретної партії товару , поставляє покупцеві товар у повній відповідності до наданої рознарядки. Рознарядка надсилається постачальнику засобами факсимільного зв'язку або електронною поштою.

Згідно із пунктом 7.1 договору, у випадку порушення зобов'язання, що виникають з цього договору, винна особа несе відповідальність перед іншою стороною відповідно до діючого законодавства України та умов, викладених у цьому договорі.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що рознарядка № 205-63/1580 від 05.08.2016 на поставку товару - живильників пластинчатих типу 2-18-60 у кількості двох комплектів надіслана Товариству з обмеженою відповідальністю "Корум Україна" факсом 05.08.2016, таким чином, останнім днем їх поставки є 02.11.2016.

Однак в порушення умов договору, постачальником поставлено один комплект живильників 14.11.2016, що підтверджується приймальним актом № 292, тобто з простроченням строку на 11 днів, а інший комплект - 13.12.2016, що підтверджується приймальним актом № 1264, тобто з простроченням строку на 40 днів.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 38 556,00 грн. пені та 52 920,00 грн. штрафу за порушення строків поставки товару.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

З матеріалів справи вбачається, що ДП "МТП "Южний" в якості доказів порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки посилається на рознарядку № 205-63/1580 від 05.08.2016 на поставку товару - живильників пластинчатих типу 2-18-60 у кількості двох комплектів надіслану відповідачу факсом 05.08.2016, при цьому належних доказів направлення відповідачу вказаної рознарядки засобами факсимільного зв'язку, електронною поштою або іншими засобами зв'язку матеріали справи не містять.

Згідно звіту про відправку від 05.08.2016, 05.08.2016 о 14:44 було відправлено факс за номером (НОМЕР_1).

Вказаний звіт не є належним доказом надання (отримання) рознарядки відповідачем в розумінні ст. 76 ГПК України, оскільки позивачем в матеріалах справи відсутні докази, що вказаний номер належить саме ТОВ "Корум Україна".

Крім того, сам Договір також не містить конкретного номера факсимільного зв'язку або адреси електронної пошти.

Згідно із статтею 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Зазначене також кореспондується із статтями 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що оскільки ДП "МТП "Южний" не надіслав рознарядку на адресу ТОВ "Корум Україна" відповідно до пункту 5.1. договору, то ним було прийнято рішення про поставку без зазначеної рознарядки та повідомлено про це ДП "МТП "Южний" листом від 01.11.2016.

Таким чином, поставку товару було здійснено наступним чином:

Живильники пластичні типу 2-18-60 у кількості 1 комплекту на суму 756 000,00 грн. за видатковою накладною № 2994 від 11.11.2016;

Живильники пластичні типу 2-18-60 у кількості 1 комплекту на суму 756 000,00 грн. за видатковою накладною № 3315 від 12.12.2016.

Згідно із статтею 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 4.1 договору визначено, що розрахунки за товар проводяться протягом 10 банківських днів з моменту поставки конкретної партії товару на підставі виставленого постачальником рахунку шляхом здійснення прямого банківського переведення коштів на рахунок постачальника.

Таким чином, з урахуванням положення пункту 4.1. договору, строк оплати настав відповідно 25.11.2016 та 23.12.2016.

З наявного в матеріалах справи платіжного доручення № 76 від 11.01.2017 вбачається, що позивачем здійснена оплата в сумі 1 512 000,00 грн. за поставлений товар яке одержане банком 17.01.2017.

В зустрічному позові ТОВ "Корум Україна" заявлені вимоги про стягнення з позивача 55 944,00 грн. - 0,1% пені за прострочку оплати, 52 920,00 грн. - 7 % штрафу, 15 194,84 грн. інфляційних втрат та 4 598,14 грн. - 3% річних.

Матеріалами справи підверджено, що свої зобов'язання за договором щодо оплати товару, позивач виконав з порушенням умов договору.

З огляду на те, що ДП "Морський торговельний порт "Южний" своїми діями порушив зобов'язання за договором (ст. 610 ЦК України), то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 ЦК України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 4, 6 статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно із статтею 231 Господарського кодексу України, обов'язковою умовою нарахування штрафних санкції є досягнення сторонами згоди щодо їх застосування, а також визначення їх розміру.

Пунктом 7.4. договору визначено, що за порушення покупцем строку оплати, зазначеного в договорі, покупець несе відповідальність відповідно до діючого законодавства.

Тобто, сторонами у договорі не визначено розмір та порядок застосування санкцій за порушення умов договору.

Таким чином, відсутність між сторонами будь-яких домовленостей щодо застосування штрафних санкцій, їх виду та розміру, відповідно відсутні підстави для задоволення вимоги про стягнення суми 55 944,00 грн. пені та 52 920,00 грн. штрафу.

Крім того, на підставі статті 625 ЦК України, ТОВ "Корум Україна" на суму боргу було нараховано та заявлено до стягнення 4 598,14 грн. 3% річних та 15 194,84 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджуються з висновком суду першої інстанції, про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову в частині стягнення 4598,14 грн. 3% річних та 15 194,84 грн. інфляційних втрат, в решті вимог за зустрічним позовом відмовити, оскільки заявлена ТОВ "Корум Україна" сума річних та інфляційних втрат є обґрунтованою.

Доводи, які наведені скаржником в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Отже, суд апеляційної інстанції зазначає про помилковість доводів апеляційної скарги, щодо безпідставного стягнення судом першої інстанції 3 % річних та інфляційних втрат.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається, а доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Таким чином, апеляційна скарга Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 у справі № 910/10419/17 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 у справі № 910/10419/17 підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 267-271, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 у справі № 910/10419/17 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/10419/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.І. Тищенко

А.Г. Майданевич