РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2017Справа №910/21483/17

За позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Ланет Телеком"

Про стягнення 412 946,30 грн

Суддя Лиськов М.О.

Представники :

від позивача: Лялюк Л.В. (дов.№ 062/15/1/03-19 від 04.01.2017)

від відповідача Федько В.О.(дов. від 08.12.2017)

В судовому засіданні 13.12.2017 відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

30.11.2017 до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" (надалі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ланет Телеком" (надалі - відповідач) про стягнення 412 946,30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Договору про встановлення сервітуту № ТМ-01-С/810 від 31.12.2015 в частині здійснення своєчасних розрахунків, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 412 946,30 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2017 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/21483/17, розгляд справи призначено на 11.12.2017.

В судовому засіданні 11.12.2017 було оголошено перерву до 13.12.2017

В судове засідання, призначене на 13.12.2017, прибули представники сторін та надали пояснення по суті справи.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

31.12.2015 між Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" (далі - позивач, за договором - Підприємство) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ланет Телеком" (далі - відповідач, за договором - Сервітуарій) було укладено договір № ТМ-01-С/810 про встановлення сервітуту (далі - Договір), предметом є обмежене право користування Сервітуарієм будівлями комунальної власності, що знаходяться за адресами зазначеними в Додатку 1 до Договору (надалі - Обєкт розмішення).

В пунктах 1.2 Договору сторони погодили, що об'єкти розміщення надаються для розміщення Сервітуарієм телекомунікаційних мереж, комплексу технічних засобів телекомунікацій, призначених для маршрутизації, комутації, передавання та/або приймання знаків, сигналів, письмового тексту, зображень та звуків або повідомлень будь-якого роду по проводових, оптичних чи інших електромагнітних системах, крім радіотехнічних (далі - Обладнання).

Сервітуарій зобов'язується вносити Підприємству щомісячну плату за користування Обєктом розміщення відповідно до умов Договору (далі - Плата); щомісячний розмір плати за Договором сплачується у якості передоплати та визначається на підставі рахунку, який виставляється Підприємством Сервітуарію не пізніше 28 числа кожного місяця передуючого оплачуваному. Рахунок надається Підприємством Сервітуарію шляхом надсилання поштою та електронними засобами зв'язку відповідно до реквізитів Сервітуарія казаних в Договорі. (п.3.1, 3.2 Договору)

Пунктами 3.3, 3.4, 3.6 Договору встановлено, що на момент підписання Договору щомісячна Плата становить 49 303,20 грн в т.ч. ПДВ 8 217,20 грн, сплачується Сервітуарієм протягом 15 банківських днів з моменту отримання рахунку Підприємства та перераховується на розрахунковий рахунок Підприємства вказаний в Договорі прямим банківським переказом. Датою здійснення оплати відповідно до умов Договору вважається дата зарахування відповідних коштів банком на рахунок Підприємства, визначений Договором.

Нарахування Плати починається з дати укладення Договору та припиняється з дня підписання сторонами Акту закінчення розміщення Обладнання на умовах сервітуту (п.3.5. Договору).

Відповідач взяв на себе зобов'язання своєчасно та в повному обсязі вносити Плату за Договором, у тому числі у разі внесення змін в розмір Плати. Зміни в розмірі Плати погоджуються обома сторонами шляхом підписання додаткової угоди, що є невід'ємною частиною Договору ( п.4.1.1. Договору).

Відповідно до п 3.3 Договору в редакції Додаткової угоди №1 від 01.04.2017 щомісячна плата становить 49 259,40 грн в т.ч. ПДВ 8 209,90 грн.

Відповідно до п.9.1 Договору він вважається укладеним і набирає чинності з 01.01.2016 і діє до 31.12.2017.

Пунктом 9.2 Договору встановлено, що у разі якщо одна зі сторін не повідомить іншу за один календарний місяць до закінчення терміну дії Договору,Договір вважається пролонгованим на 1 календарний рік на тих же умовах. Враховуючи, що жодна зі сторін не повідомляла іншу про закінчення строку дії Договору він є пролонгованим до 31.12.2017.

Факт надання позивачем відповідачу та використання відповідачем Об'єктів розміщення на загальну суму 394 162,80 грн підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином завірених копіями Актів наданих послуг за Лютий 2017- Вересень 2017.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначає, що відповідачем не виконуються зобов1'язання за Договором щодо здійснення своєчасної оплати, внаслідок чого виникла заборгованість за період з лютого 2017 по вересень 2017 включно, яка станом на 05.10.2017 становить 394 162,80 грн.

Відповідач письмового відзиву на позов не надав, проте в усних поясненнях, наданих в судових засіданнях 11.12.2017 та 13.12.2017 представник відповідача в судовому засіданні наявну заборгованість визнав.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 401 Цивільного кодексу України визначено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду (ч. 3 ст. 403 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На час розгляду спору в господарському суді відповідачем не надано доказів повної оплати за користування сервітутом протягом періоду з з лютого 2017 по вересень 2017 включно в сумі 394 162,80 грн, відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 394 162,80 грн підлягає задоволенню.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних у сумі 4 597,01 грн та 14 186,49 грн - інфляційних втрат.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

Таким чином, оскільки вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат ґрунтується на законних підставах (ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, тому позовні вимоги позивача в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню в сумі 4 597,01 грн та 14 186,49 грн згідно з розрахунком позивача, який є арифметично вірним . згідно з уточнененим розрахунком суду відповідно.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача

Керуючись ст. 44, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ланет Телеком" (01030, м. Київ, вул. Б,Хмельницького, буд. 42, ідентифікаційний код 39362054) на користь Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" (01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 51-А, ідентифікаційний код 03366500) 394 162 (триста дев'яносто чотири тисячі сто шістдесят дві) грн 80 коп. основного боргу, 4 597 (чотири тисячі п'ятсот дев'яносто сім) грн 01 коп. 3% річних, 14 186 (чотирнадцять тисяч сто вісімдесят шість) грн 49 коп. інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 194 (шість тисяч сто дев'яносто чотири) грн 19 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 20.12.2017

Суддя М.О. Лиськов