Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

13.12.2017 року Справа № 927/250/17

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю " Заньківське ", вул. Заньковецької, 4, с. Заньки, Ніжинський район, Чернігівська область, 16623.

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Елеватор Агро", вул. Прилуцька, 19, с. Івківці, Прилуцький район, Чернігівська область, 17580

Предмет спору: про відшкодування збитків та стягнення штрафу 412739,50 грн

Суддя Федоренко Ю.В.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: ОСОБА_1, договір про надання юридичних (адвокатських) послуг від 09.03.2017.

Від відповідача: ОСОБА_2 довіреність № б/н від 12.05.2016, ОСОБА_3 довіреність № б/н від 10.03.2017.((РРРР((

Рішення прийняте після оголошеної в судовому засіданні на підставі ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

СУТЬ СПОРУ:

ТОВ " Заньківське (далі за текстом Позивач) подано позов до ТОВ "Елеватор Агро" (далі за текстом Відповідач) про стягнення 468893,55 грн. збитків в частині вартості втраченого і неповернутого зі зберігання зерна кукурудзи та 46889,36 грн. штрафу за договором складського зберігання зерна 1111/1 від 11.11.2016.

Позивачем 20.04.2017 подано заяву про зменшення позовних вимог у якій він просить стягнути збитки в сумі 373178,67 грн. вартості кукурудзи 3-го класу та 47493,60 грн. кукурудзи некласної, загальна сума 420672,27 грн. Також просить стягнути штраф в сумі 42067,23 грн.

Заява відповідає вимогам ст.22 ГПК України, не порушує права та охоронювані законом інтереси сторін, а тому прийнята судом до розгляду. Спір розглядається з врахуванням поданої заяви.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відповідачем було втрачено частину переданого на зберігання майна чим завдано збитки позивачу. Штраф нараховано відповідно до п.7.8 договору.

Відповідач позов не визнав. Посилається на те, що не вчинив порушень господарського зобовязання. Зобовязання зі зберігання зерна виконувались належним чином. Він вжив всіх залежних від нього заходів для забезпечення збереження зерна і недопущення погіршення його якості. Вага зерна, що перебувало на зберіганні зернового складу зменшувалась, в тому числі, за рахунок покращення зерна по вологості порівняно з показниками зазначеними в складських документах. Після очистки зерна для його відвантаження та переоформлення маса зерна прийнятого на зберігання від Позивача зменшувалась за рахунок зняття з загальної маси зерна кукурудзи зернової домішки, з якої було відокремлено відходи та побічний продукт. Правомірність списання з рахунку обліку основної зернової культури поклажодавця маси побічного продукту та відходів ІІІ категорії підтверджується вимогами Інструкції №661, актами-розрахунками та актами форми №34.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 21.04.2017 у позові було відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 апеляційну скаргу Позивача залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Чернігівської області без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.10.2017 касаційну скаргу Позивача задоволено частково. Скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 та рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.04.2017. Справу передано на новий розгляд до Господарського суду Чернігівської області.

У постанові Вищого господарського суду зазначено, що пунктом 5.1.9 договору зберігання зерна передбачено, зокрема, що кількість зерна, яке відпускається у відповідності з актом-розрахунком обсягу продукції, побічних продуктів і відходів, не повинна відрізнятися від показників кількості зерна вказаних у складських квитанціях, більше, ніж на 0,5%.

Попередні судові інстанції не надали належної правової оцінки даній умові договору, яка була погоджена сторонами при його укладенні.

Проте, з огляду на закріплений в ст. 627 Цивільного кодексу України принцип свободи договору, наведена обставини, є істотною для вирішення спору у справі №927/250/17.

Відповідно до ч.1 ст.111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Наявність чи відсутність підстав для стягнення з Відповідача збитків та штрафу стали причиною виникнення спору.

19.04.2017 Відповідачем заявлялось клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи від якого представник Відповідача відмовився у судовому засіданні 06.12.2017, а тому судом вказане клопотання не розглядалося.

Під час нового розгляду справи судом встановлено таке.

Статтею ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону , інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Договір є підставою виникнення цивільних прав і обовязків ( ст. 11, 626 Цивільного кодексу України), які мають виконувались належним чином і в установлений строк відповідно до договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковим відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

11.11.2016 між Відповідачем (Зерновий склад) та Позивачем (Поклажодавець) укладено договір складського зберігання зерна №1111/11 (далі Договір), відповідно до умов якого Поклажодавець зобовязаний передати зернові, зернобобові та олійні культури урожаю 2016 року (надалі зерно) в кількості та якості згідно додатку №1 до цього договору, який є невідємною частиною, та відповідних складських документів, а Зерновий склад зобовязаний прийняти зерно на зберігання на умовах, визначених даним договором, забезпечуючи знеособлене зберігання зерна за культурами та класами, та в установлений строк повернути його Поклажодавцю або зазначеній ним третій стороні, у стані, передбаченому цим договором та законодавством (п. 1.1. Договору).

Додатком №1 до договору сторонами узгоджено наступні обсяги зерна, що планується до передачі на зберігання: кукурудза 3 класу кількістю (залікова вага) 2000 тон.

За вказаним Договором Позивачем завезено на зерновий склад (елеватор) Відповідача в період з 12.11.2016 по 23.11.2 кукурудзи 3 класу вологістю від 15,4% - 31,02% та сміттєвою домішкою від 2,26%-2,37%, що підтверджується складськими квитанціями на зерно №№397621, 397625,397630, 397631, 397643, 397644, 397645, 397646, 397647, 397652, 397653, 397654, 397655, 397658 (а.с. 21 34), та в період з 25.11.2016 по 29.11.2016 223610 кг кукурудзи некласної вологістю від 28,4% до 28,52%, сміттєвою домішкою від 2,13%-3,84%, що підтверджується складськими квитанціями на зерно №397659, №397662 (т.1 а.с. 19-20).

Статтею 37 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні" встановлено, що зерновий склад на підтвердження прийняття зерна видає один із таких документів: подвійне складське свідоцтво; просте складське свідоцтво; складську квитанцію.

Пунктом 2.2. Договору сторони передбачили, що якість зерна, переданого поклажодавцем на зберігання, повинна відповідати вимогам діючих в Україні державних стандартів.

Пунктом 2.38 Інструкції "Про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах" затвердженої Наказом Міністерства аграрної політики, від 13.10.2008, № 661 (далі Інструкція) передбачено, що залікова маса зерна - це фізична маса зернової культури (крім кукурудзи в качанах), зменшена на розрахункову величину маси відхилень до кондицій вмісту вологи та смітної домішки у зерні, що зазначені у договорі складського зберігання зерна. Визначення залікової маси зерна проводиться згідно з додатком 2.

Відповідно до п. 2.40. Інструкції, розрахунок залікової маси проводиться при прийманні зерна на зберігання, здійснюється у реєстрах форми N ЗХС-3, ЗХС-4 і відображається у відповідному складському документі.

За умовами п. 2.5 Договору у разі невідповідності якісних показників зерна нормам державних стандартів зерновий склад здійснює за рахунок поклажодавця доробку зерна (включаючи, але, не обмежуючись, послугами з сушки та/або очистки зерна) до середньоскладських показників якості, зокрема, по кукурудзі: по вологості до 14%, смітна домішка до2%.

Приймання відповідачем кожної партії зерна проводиться в присутності представника позивача за її фактичною якістю за даними лабораторного аналізу зразків, відібраних з партії зерна, що передається на зберігання та дослідження ВТЛ відповідача у заліковій вазі, але не вище фізичної, як передбачено сторонами п. 3.2 договору.

З врахуванням зазначених норм та умов Договору відповідачем визначено залікову вагу кукурудзи, що зазначено в складських квитанціях, яка і була прийнята на зберігання: загальна залікова вага кукурудзи 3-го класу 1449560,533 кг, загальна залікова вага кукурудзи некласної 185037 кг.

Кількість прийнятої кукурудзи в заліковій вазі сторонами не оспорюється.

Порядок зберігання зерна сторони узгодили розділом 4 Договору. Так пунктом 4.1.3 Договору сторони встановили, що при доробці зерна чи переміщенні його механізмами у ході зберігання проводиться списання втрат в розмірі до 0,2 % від загальної кількості зерна, що має відображатися в акті-розрахунку з поклажодавцем.

Відповідно до п. 4.1.4 договору норми природних втрат зерна розраховуються згідно з Нормами природних втрат зерна, продуктів його переробки, насіння трав, кормів травяних, штучно висушених, і насіння олійних культур при зберіганні на зернових складах, затверджених Постановою Державного Комітету СРСР з матеріально-технічного постачання від 7 січня 1986 року№4.

Згідно з пунктом 5.1.8 Договору якщо протягом строку зберігання зерна зерновий склад здійснює роботи, спрямовані на підтримання або покращення його якісних показників, то протягом 3 робочих днів по закінченню таких робіт зерновий склад на вимогу поклажодавця надає йому копію акта проведених робіт за формою №34.

На підтвердження проведення робіт по очищенню, сушінню зерна кукурудзи відповідачем складено акти форми № 34, як передбачено умовами Договору та Інструкцією "Про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах" затвердженої Наказом Міністерства аграрної політики, від 13.10.2008, № 661.

Сторонами складено та підписано акт звірки розрахунків у якому за розрахунком Відповідача загальна кількість побічного продукту кукурудзи 3 класу складає 86539,62 кг та відходів ІІІ категорії 7137,16 кг, а по кукурудзі некласній 11140 кг побічного продукту. За розрахунком відповідача належна до видачі загальна вага кукурудзи 3класу з врахуванням 14% вологості становить 1358695,164 кг., а загальна вага кукурудзи некласної 173733,186 кг.

Актами форми №34 підтверджується загальна кількість побічного продукту кукурудзи 3-го класу 86054 кг та відходів ІІІ категорії по цій кукурудзі 10212 кг, а по кукурудзі некласній кількість побічного продукту 11140 кг, відходів ІІІ категорії -930 кг ( акт ф. № 34 від 02.01.2017) Фактичні показники побічного продукту та відходів ІІІ категорії по кукурудзі 3-го класу підтверджується актами форми №34 від 15.11.2016 відходи ІІІ кат. 755 кг, від 29.11.2016 відходи ІІІ кат 2225 кг, від 21.12.2016 відходи ІІІ кат. 3819 кг, побічний продукт 45834 кг, від 29.12.2016 відходи ІІІ кат. 3223 кг, побічний продукт 38760 кг, від 17.01.2017 відходи ІІІ кат. 190 кг, побічний продукт 1460 кг.

За умовами п.5.1.9 Договору Зерновий склад зобовязаний повернути Поклажодавцю або передати іншим уповноваженим Поклажедавцем особам протягом 10 календарних днів з моменту надходження письмової вимоги від Поклажодавця до Зернового складу, у тому числі й у разі, коли передбачений Договором строк зберігання не закінчився, рівну кількість переданого на зберігання зерна, за вирахуванням фактичного зменшення або збільшення кількості зерна по вазі за рахунок зміни якості та/або природної втрати зерна під час зберігання.

При цьому зерно, що видається Поклажедавцю зі збереження, за якістю та кількістю повинно відповідати якісним показникам, що склалися на момент відвантаження зерна, чи бути не гіршим, в тому числі за показниками вмісту зерен, пошкодженого клопом-черепашкою. Кількість зерна, що відпускається у відповідності з актом розрахунком обсягу продукції, побічних продуктів і відходів, не повинна відрізнятися від показників кількості зерна, вказаних у складських квитанціях, більше, ніж на 0,5%.

Сторони п.5.1.9 Договору тлумачать неоднаково.

Так, Позивач в уточненому розрахунку збитків та штрафу зазначає, що після проведення комплексу послуг приймання, сушіння та очищення (ч.2 п.1.1 Договору), на склад було прийнято 1448,737 тон кукурудзи 3 класу та 185,717 тон некласної кукурудзи у заліковій масі. Кількість зерна, що відпускається, Позивачем розраховано по кукурудзі 3 класу 1448,737 т*0,995= 1441,493 т; по некласній кукурудзі 185,717т*0,995=184,788 т.

Відповідач у додаткових поясненнях суду від 05.12.2017 зазначає, що враховуючи вимоги п.5.1.9 Договору 99,5% від загальної залікової ваги становить: кукурудзи 3 класу 1442312,730 кг (в тому числі: зерна кукурудзи, побічного продукту та відходів); некласна кукурудза 184111,815 кг ( в тому числі зерно кукурудзи, побічний продукт та відходи).

Як зазначалось вище, утворення побічного продукту та відходів при здійсненні Відповідачем робіт, спрямованих на підтримання або покращення якісних показників переданого на зберігання зерна, підтверджується актами форми №34.

При цьому, можливість утворення побічного продукту виходячи з технологічних особливостей обладнання при доробці зерна сторонами передбачено у п.2.5 Договору.

Матеріали справи не містять доказів про порушення Відповідачем технологічного процесу, що спричинило б збільшення утворення побічного продукту та відходів.

Судом встановлено, що загальна залікова вага кукурудзи 3-го класу за складськими квитанціями становила 1449560,533 кг. то 99,5% від цієї кількості відповідно до п.5.1.9 Договору складає 1442312,730 кг (в т.ч. зерна кукурудзи, побічного продукту та відходів). Таким чином, належна до видачі загальна кількість зерна кукурудзи 3-го класу (при 14% вологості та без врахування норм природного убутку) становить 1346046,73 кг. (1442312,730 86054 побічний продукт 10212 відходи III категорії), а загальна кількість кукурудзи некласної (без врахування норм природного убутку) складає 172041,815 кг. (184111,815 11140 (побічний продукт) 930 (відходи ІІІ кат) = 172041,815 кг. де 184111,815 кг. мінімальна кількість - 99,5% від залікової ваги з врахуванням пункту 5.1.9 Договору).

Визначена відповідачем кількість належної до видачі кукурудзи 3-го класу (1358695,164 кг.) при 14% вологості та без врахування норм природного убутку та кукурудзи некласної (173733,186 кг.) без врахування норм природного убутку не перевищує вищерозраховану кількість.

Видача кукурудзи 3-го класу із зберігання проводилась з середньою вологістю 13,82%, що відповідає нормам, визначеним в пункті 2.5 договору (до 14%). Таким чином, вага належної до видачі кукурудзи 3-го класу з врахуванням 13,82% вологості (без природного убутку) складає 1356521,252 кг, що підтверджується розрахунком відповідача. Кількість належної до видачі зі зберігання кукурудзи, визначена з врахуванням норм природних втрат, відповідно до умов п.4.1.4. договору та норм природних втрат зерна, продуктів його переробки, насіння трав, кормів травяних, штучно висушених, і насіння олійних культур при зберіганні на зернових складах, затверджених постановою Держкомітету СРСР по матеріально-технічному постачанню №4 від 07.01.1986 року: норма природних втрат кукурудзи в елеваторах при строках зберігання 3 місяці становить 0,075%.

Відповідно до фактичного періоду зберігання відповідачем застосовано норми природного убутку для кукурудзи 3-го класу 0,036% (521,841 кг. в розрахунку від залікової ваги), а для кукурудзи некласної 0,046% (85,117 кг. в розрахунку від залікової ваги).

Отже, з врахуванням умов договору складського зберігання та вимог законодавства, дійсного на час прийняття кукурудзи на зберігання та видачі зі зберігання загальна кількість належної до видачі кукурудзи третього класу становить 1355999,411 кг. (1356521,252 521,841) та 173648,069 кг кукурудзи некласної (173733,186кг 85,117кг).

На виконання умов договору складського зберігання відповідачем видано на підставі листів-розпоряджень позивача, довіреностей, виданих позивачем (а.с. 98- кг кукурудзи 3-го класу та 173480 кг кукурудзи некласної, що неоспорюється сторонами.

Отже, відповідачем повністю повернуто зі зберігання зерно кукурудзи 3-го класу. Невибраним залишився залишок побічного продукту від кукурудзи 3 класу в кількості 86054 кг, наявність якого на складі не заперечується відповідачем, питання його виборки не є предметом даного спору.

Залишок невибраної кукурудзи некласної відповідно до вищевикладеного розрахунку повинен становити 168,069 кг., наявність якого на складі відповідача ним не заперечується та 11140 кг побічного продукту від кукурудзи некласної.

Позивач просить стягнути з відповідача вартість втраченого зерна: кукурудзи 3 класу з розрахунку 85,493 т х 4365 грн. = 373178,67 грн.; некласної кукурудзи з розрахунку 11,308 т х 4200 грн. = 47493,60 грн.; а всього 420672,27 грн. збитків. Ціна кукурудзи 3-го класу станом на 23.03.2017 року позивачем розрахована відповідно до довідки Аграрної біржі №81 від 27.03.2017 року і становить 4365 грн. за тонну (т.1 а.с. 211). Ціну кукурудзи некласної позивач визначає відповідно до контракту з ТОВ Гравел №01/200117 від 20.01.2017 (т.1 а.с. 42).

Статтею 22 Цивільного кодексу України установлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки. Під збитками розуміються витрати, зроблені стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які б управнена сторона одержала у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати, штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо, понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток, на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною (ст.225 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.610, п.3 та 4 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків.

Згідно з ч.1 та 2 ст.614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками позивача; 4) вини.

Відсутність одного із елементів складу цивільного правопорушення є підставою для звільнення особи від відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Відповідно до ч.1 ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням вказаних норм законодавства при вирішенні даного спору позивач зобовязаний довести розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, факт порушення відповідачем його обов'язку та причинний зв'язок між цим порушенням і збитками. Відповідач, у свою чергу, для звільнення від відповідальності має довести відсутність своєї вини.

Відповідачем надано лист Управління агропромислового розвитку Прилуцької РДА від 05.04.2017, зі змісту якого вбачається, що враховуючи біологічні особливості культури кукурудзи, післязбиральна доробка кукурудзи з вологістю 28-30%, яка проводилась елеватором до показника вологості 14% неминуче приводить до утворення побічного продукту, яким підтверджується відсутність його вини.

Судом встановлено відсутність в діях Відповідача елементів складу господарського правопорушення, зокрема, протиправної поведінки, не доведено розмір збитків, причинного звязку між протиправною поведінкою і збитками, Відповідачем доведено відсутність вини, що є обовязковим для застосування до субєкта господарювання відповідальності по відшкодуванню збитків.

Крім того, за умовами договору відповідач зобовязаний повернути зерно зі зберігання на першу вимогу позивача. Позивачем не надано належних доказів вжиття заходів до виборки залишку некласної кукурудзи. Так, позивач посилається на лист №1-23/01 від 23.01.2017, яким просить відповідача переоформити кукурудзу ІІІ класу в кількості 96,077 тон та некласну кукурудзу в кількості 12,133 тон на ТОВ ОСОБА_4 КОМПАНІ Україна. Доказів направлення (вручення) відповідачу даного листа позивачем не надано. Таким чином Відповідач не міг виконати вимогу позивача про переоформлення (видачу) кукурудзи.

Позивач листом №1-25/01 від 25.01.2017 звертався з вимогою переоформити некласну кукурудзу в кількості 12,133 тон на ТОВ ГРАВЕЛ та з вимогою претензією від 26.01.2017. Вимога-претензія від 26.01.17 одержана відповідачем 10.02.2017, що підтверджується листом-відповіддю № 44 від 24.02.2017. Лист-відповідь одержано позивачем 01.03.2017, що підтверджується поштовим повідомленням. В листі зазначено, що позивач може забрати залишок кукурудзи. Після одержання листа відповідача позивач не звертався за кукурудзою.

За таких обставин і позові про стягнення 420672,27 грн. збитків судом відмовлено.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення 42067,23 грн штрафу на підставі п. 7.8 Договору за яким у випадку несвоєчасного повернення (на першу вимогу поклажодавця) зерна зерновий склад додатково виплачує поклажодавцеві неустойку у вигляді штрафу у розмірі 10% від вартості несвоєчасно повернутого або неповернутого зерна, виходячи з вартості зерна на момент сплати штрафу.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Судом встановлено, що Відповідачем не було допущено порушень зобовязань за Договором, а тому у позові про стягнення штрафу судом також відмовлено.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оцінивши в сукупності надані сторонами докази суд приходить до висновку про те, що у позові необхідно відмовити повністю.

Судові витрати у вигляді судового збору покладаються на позивача згідно ст. 49 ГПК кодексу України.(

Керуючись ст.49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 15.12.2017.

Суддя Ю.В. Федоренко