номер провадження справи 5/121/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2017 Справа № 908/2053/17

За позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6)

До відповідача: Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дружний Будинок" (72311, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Дружби, буд. 199)

про стягнення 8 225,13 грн.

Суддя Проскуряков К.В.

Представники сторін:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: Хінельов А.Ф., довіреність №1011-17 від 10.11.2017 р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

13.10.2017 р. до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дружний Будинок" про стягнення 8 225,13 грн.

Ухвалою суду від 13.10.2017 р. позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №908/2053/17, справі присвоєно номер провадження - 5/121/17, розгляд справи призначено на 13.11.2017 р. У судових засіданнях 13.11.2017 р., 05.12.2017 р. судом оголошувались перерви. В судовому засіданні 12.12.2017 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

За письмовим клопотанням представників сторін, розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

У судове засідання 12.12.2017 р. представник позивача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Як вбачається з позовної заяви в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 29.12.2014 р. між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі-продажу природного газу №1369/15-БО-13. На виконання умов вказаного договору позивач передав у власність відповідача протягом січня-квітня, жовтня-грудня 2015 р. природний газ на загальну суму 317 611,00 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу. Однак, у зв'язку із несвоєчасною оплатою відповідачем за поставлений природний газ, позивач нарахував пеню за неналежне виконання відповідачем умов договору у розмірі 7 677,65 грн., 3% річних у розмірі 412,01 грн. та інфляційні втрати в сумі 135,47грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на ст.ст. 11-16, 258, 525, 526, 530, 611, 625, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 216, 217, 231, 264, 265 Господарського кодексу України та просить суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача підтримав доводи викладені у відзиві від 21.10.2017 р. на позовну заяву, клопотання від 07.11.2017 р. про застосування строку позовної давності щодо нарахування пені, оскільки відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки застосовується спеціальні позовна давність в один рік. Вважає, якщо за основною вимогою позовна давність спливла, то вона спливла і стосовно додаткової вимоги. Позивач не заявляв претензій щодо оплати договору поза графіком, не заявляв клопотання поновити строк на подачу позову, не вказав поважність причин по яким, пропустив строк позовної давності. Відповідно до виписки з рахунку №4300 остаточний розрахунок по договору №1369/15-БО-13 було здійснено 22.01.2016 р. на суму 10 000,00 грн. Однак, позивачем нараховано пеню за 241 день, коли строк за який стягується неустойка не повинен перевищувати півроку. Також, вважає, що на суму пені позивачем нараховано 3% річних та інфляційні втрати, що заборонено законом.

Також, в матеріалах справи міститься письмове заперечення від 16.11.2017 р. за вих. №14/4-1357 ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на відзив, в якому зазначено, що клопотання відповідача про застосування строків позовної давності є необґрунтованим, оскільки відповідно до п.9.3. договору сторони погодили встановлення позовної давності, в тому числі і стосовно пені, 3% річних та інфляційних втрат, тривалістю у п'ять років. Позивачем здійснено нарахування пені в межах шестимісячного строку про, що свідчить розрахунок, доданий до матеріалів справи. Крім того, як пеня, так і 3% річних та інфляційні втрати нараховані позивачем на основну заборгованість.

Крім того, відповідач надав суду письмове уточнення від 12.12.2017 р. до клопотання. В якому зазначено, що згідно у ст.ст. 2, 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» №1730-VIII (далі - Закон України №1730-VIII) визначено сферу дії цього закону, порядок участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та документи, які повинні додаватись до заяви. Отже, у позивача всі ці документи є в наявності і кожний рік ці документи оновлюються, тому що кожний рік з позивачем - ПАТ «НАК «Нафтогаз України» укладаються нові договори на виробництво теплової енергії, що споживається бюджетними установами та організаціями та виробництво теплової енергії, що споживається населенням. Однак, ПАТ «НАК «Нафтогаз України», не виконав вимоги вказаного Закону, та не вніс ОСББ «Дружний будинок» до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства. На підставі викладеного, відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити.

12.12.2017 р. до суду від позивача надійшли письмові пояснення, у яких зазначено, що відповідно до положень статей 1 - 3 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» №1730-VIII учасниками процедури врегулюванні заборгованості (яка включає у себе і списання заборгованості) є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства та організації, включені до реєстру. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про теплопостачання» господарська діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії підлягає ліцензуванню в порядку, встановленому законом. Отже, для включення до реєстру підприємства та організації, зокрема, мають володіти ліцензією на здійснення відповідного виду діяльності. Підтвердженням обов'язковості даної вимоги є наведений у ч. 2 ст. 3 Закону України № 1730-VIII перелік документів, які необхідно надати центральному органу виконавчої влади для включення до реєстру. Даний перелік містить, зокрема, і вимогу щодо надання копії наявних ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності. Крім того, відповідно до п. 14 Порядку ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2017 р. № 93, у реєстрі зазначається інформація про реквізити ліцензій підприємства, що були чинними в період виникнення заборгованості за спожиті енергоносії, яка підлягає врегулюванню. Також, на даний час відповідач відсутній у реєстрі підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а відтак застосування ч. 3. ст. 7 Закону України № 1730 є незаконним.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

29.12.2014 р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Продавець) та Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дружний Будинок" (далі - Покупець) укладено договір № 1369/15-БО-13 купівлю-продажу природного газу (далі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого Продавець зобов'язується передати у власність Покупцю у 2015 році природний газ ввезений на митну територію України НАК "Нафтогаз України", за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Відповідно до п.1.2 договору, газ, що продається за договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

У пункті 2.1 договору сторони погодили, що Продавець передає Покупцеві з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 58,0 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб м):

Згідно з пунктом 3.3 договору, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

У пункті 3.4 договору, в редакції Додаткової угоди №5/2 від 22.10.2015 р. визначено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов'язується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газорозподільного/газовидобувного/газотранспортного підприємства три примірники акту приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа повертає Покупцю та газорозподільному/газовидобувному/газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акту, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Відповідно до пункту 5.1 договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ і тарифи на його транспортування установлюються уповноваженим державною владою України органом.

У відповідності до пункту 5.2 договору, ціна за 1000 куб. м газу становить 5 900,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; - податок на додану вартість за ставкою - 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 366,70 грн., крім того ПДВ - 20% - 7334 грн., всього з ПДВ - 440,04 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 6 384,70 грн., крім того ПДВ - 20% - 1 276,94 грн., всього з ПДВ - 7 661,64 грн.

Відповідно до пункту 6.1 договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1 договору, Покупець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати за наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору він зобов'язується сплатити Продавцеві, крім суми заборгованості, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до п. 9.3. договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у п'ять років.

Згідно з пунктом 11 договору, цей договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Також, сторонами за вказаним договором були укладені Додаткові угоди до договору № 1 від 12.02.2015 р., № 2 від 27.03.2015 р., № 3 від 27.04.2015 р., № 4 від 29.07.2015 р., № 5 від 20.10.2015 р., №5/2 від 22.10.2015 р., № 6 від 02.11.2015 р., № 7 від 25.11.2015 р., відповідно до яких змінювалась ціна газу визначена сторонами в розділі 5 Договору, порядок та умови передачі газу, проведення розрахунків.

На виконання умов договору позивач передав у власність відповідачу протягом січня - квітня, жовтня - грудня 2015 р. природний газ на загальну суму 317 611,00 грн., що підтверджується Актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 р. на суму 61 967,34 грн., від 28.02.2015 р. на суму 50 901,77 грн., від 31.03.2015 р. на суму 62 323,68 грн., від 30.04.2015 р. на суму 16 022,81 грн., від 31.10.2015 р. на суму 37 277,66 грн., від 30.11.2015 р. на суму 34 178,36 грн. та від 31.12.2015 р. на суму 54 939,38 грн., відповідно до яких відповідачем природний газ прийнято без будь-яких зауважень або претензій. Вказані Акти підписані уповноваженими особами, скріплені печатками підприємств з обох сторін та відповідно до пункту 3.4. договору є підставою для остаточних розрахунків між сторонами по договору.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з операціями по підприємству відповідача по Договору № 1369/15-БО-13 від 29.12.2014 р. за період з 01.01.2015 р. по 31.07.2017 р., банківськими виписками по особовому рахунку ОСББ "Дружний Будинок", відповідач розрахувався за спірними зобов'язаннями у повному обсязі - 22.01.2016 р., однак з порушенням строків встановлених договором.

Таким чином, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором № 1369/15-БО-13 від 29.12.2014 р., а саме проведення оплати вартості природного газу із порушенням строків, встановлених зазначеним договором, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню на підставі п. 7.2. договору у розмірі 7 677,65 грн. за кожним окремо актом приймання-передачі, також відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних у розмірі 412,01 грн. та інфляційні втрати в сумі 135,47 грн.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до частини 2 цієї ж статті підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань. Аналогічні норми містяться в ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір, укладений сторонами з дотримання вимог, необхідних для чинності правочину, у тому числі відповідно до чинних нормативно-правових актів, має обов'язкову силу для сторін. Будучи пов'язаними взаємними правами та обов'язками (зобов'язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що правовідносини сторін виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу №1369/15-БО-13 від 29.12.2014 р.

Крім того, Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дружний Будинок" здійснює діяльність з виробництва теплової енергії (крім певних видів господарської діяльності у сфері теплопостачання, якщо теплова енергія виробляється на теплоелектроцентралях, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії), що підтверджується ліцензією серії АВ за №466685, виданої 15.10.2010 р.

Відповідно до умов вказаного договору, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є постачальником природного газу.

З 30.11.2016 р. набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон України № 1730-VIII).

В преамбулі Закону України № 1730-VIII зазначено, що цей Закон визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону.

Згідно зі статтею 2 вказаного Закону, дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 статті 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України № 1730-VIII на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Таким чином, зазначеною нормою передбачено можливість звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб не нарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суму заборгованості, так і у спосіб списання цих нарахувань.

Заборона нарахування неустойки (штраф, пеня), інфляційних нарахувань та три відсотки річних з дня набрання чинності цим Законом на суму боргу, якщо його погашено до набрання цим Законом чинності, передбачена імперативною нормою ч. 3 ст. 7 Закону України № 1730-VIII.

Отже, враховуючи, що станом на 30.11.2016 р., на дату набрання чинності Законом України №1730-VIII, заборгованість відповідача погашена у повному обсязі, остаточний розрахунок здійснений відповідачем - 22.01.2016 р., однак ПАТ "НАК "Нафтогаз України" нарахував спірні суми після набрання чинності вказаним Законом № 1730-VIII та подав позов про їх стягнення до суду в порушення ч. 3 ст. 7 зазначеного Закону, отже суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат за зобов'язаннями за періодами січень - квітень 2015р., жовтень - грудень 2015р.

Посилання позивача на те, що на даний час ОСББ "Дружний Будинок" відсутній у реєстрі підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а отже підстави для застосування ч. 3. ст. 7 Закону України № 1730-VIII відсутні, судом до уваги не приймається, оскільки заборона нарахування пені, 3 % річних та втрат від інфляції за змістом ч. 3 ст. 7 вказаного Закону застосовується з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 30.11.2016 р., а не з дня створення відповідного реєстру.

Крім того, підстав для включення відповідача до реєстру не має, оскільки у нього відсутня заборгованість за спожитий природний газ, станом на час набрання чинності зазначеним Законом, а про нараховані штрафні санкції відповідач дізнався лише з пред'явленням до нього цього позову.

Отже, ч. 3 ст. 7 Закону № 1730-VIII не ставиться право ненарахування (списання) неустойки, інфляційних втрат та відсотків річних у залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом і виконання цієї норми не потребує включення підприємства до Реєстру.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 25.07.2017 р. Вищого господарського суду України у справі №904/10728/16.

При цьому, додаткові умови, крім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом, для звільнення боржника від відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання (не нарахування або списання сум неустойки, інфляційних нарахувань та відсотків річних) при відсутності кредиторської заборгованості на день набрання чинності законом, не вимагаються. Виконання цієї норми також не потребує включення підприємства до Реєстру.

Аналогічні висновки містяться у Постанові Вищого господарського суду України від 08.08.2017р. у справі №927/1153/16.

Згідно з п. 29 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, зокрема, виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії, крім виробництва, транспортування та постачання теплової енергії за нерегульованим тарифом.

Відповідно до пункту 6 Перехідних положень Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензії на провадження видів господарської діяльності, що на день набрання чинності цим Законом є чинними, продовжують діяти.

Ліцензії на провадження видів господарської діяльності, зазначених у статті 7 цього Закону: види господарської діяльності яких звужені, підлягають переоформленню, що здійснюється органом ліцензування у триденний строк безкоштовно; які є чинними на день набрання чинності цим Законом та мали обмежений термін дії, є безстроковими і можуть бути, за заявою ліцензіата, переоформлені відповідним органом ліцензування безкоштовно у тижневий строк.

Згідно з положеннями ч. 12 ст. 13 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», ліцензія видається на необмежений строк.

Враховуючи викладене, доводи позивача відносно того, що у відповідача відсутня ліцензія на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, також судом не приймається до уваги, оскільки відповідачем надано до матеріалів справи відповідну ліцензію Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Дружний Будинок" серії АВ за №466685, виданої 15.10.2010 р. зі строком діє до 11.10.2015 р., яка відповідно до пункту 6 Перехідних положень Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» є безстроковою та може бути за заявою ліцензіата, переоформлена відповідним органом ліцензування безкоштовно у тижневий строк.

Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів повідомлення відповідача про існування заборгованості щодо сплати пені, яку позивачем нараховано відповідно до п. 7.2. договору, не складено акту звірки взаємних розрахунків щодо наявності вказаної заборгованості, оскільки відповідач повинен знати про те, що в нього обраховується будь-яка заборгованість відповідно до договору. Як зазначив відповідач, про існування цієї заборгованості йому стало відомо лише з цієї позовної заяви, доказів зворотного позивачем суду не надано.

З огляду на викладене, судом встановлено, що заборгованість зі сплати вартості отриманого за договором № 1369/15-БО-13 від 29.12.2014 р. природного газу погашена відповідачем у повному обсязі до набрання чинності Законом України № 1730-VIII, який набрав чинності 30.11.2016 р., а саме - 21.01.2016 р.

Таким чином, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України № 1730-VIII, однак позивачем в порушення норм зазначеного Закону нараховано відповідачу суми пені, 3% річних та інфляційних втрат, отже у позивача були відсутні правові підстави для вказаних нарахувань, а тому заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними.

Щодо поданого представником відповідача клопотання про застосування строку позовної давності, суд зазначає, що воно не підлягає задоволенню, оскільки позовні вимоги є безпідставними по суті.

Згідно з ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню з урахуванням викладеного вище.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Згідно із ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Керуючись ст.ст. 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні заявлених позовних вимог відмовити.

Суддя К.В. Проскуряков

Рішення господарського суду набирає чинності протягом 10 днів із дня його підписання

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано 18.12.2017.