КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2017 р. Справа№ 925/1477/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Сітайло Л.Г.

при секретарі: Петрик М.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Карало Т.І. - представник за довіреністю від 28.09.2017 року;

від відповідача: Залізняк І.І. - представник за довіреністю від 12.04.2017 року;

від третіх осіб: 1) не з'явились;

2) не з'явились,

від ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт": Якимчук А.В. - представник за довіреністю від 12.06.2017 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Уманський тепличний комбінат"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.08.2017 року

по справі № 925/1477/15 (суддя - Єфіменко В. В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Уманський тепличний комбінат"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1) Національний банк України;

2) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб;

за участю Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Екс-Райт"

про стягнення 37 588 777,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

01.09.2015 року Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк "Київська Русь" Волковим Олександром Юрійовичем заявлено позов про стягнення 37 588 777,00 грн. з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Уманський тепличний комбінат", з яких: 35 500 000,00 грн. заборгованості по кредиту, 1 794 222,21 грн. заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, 110 611,30 грн. заборгованості зі сплати пені за несвоєчасно сплачені проценти, 175 068,49 грн. заборгованості зі сплати пені за несвоєчасне повернення суми кредиту, 8 875,00 грн. як 3 % річних за несвоєчасне повернення кредиту на підставі кредитного договору № 43886-20/10-1 на відкриття не відновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) від 08 жовтня 2010 року зі змінами та доповненнями, укладеного між сторонами.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 30.08.2016 року залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 року у справі №925/1477/15 позов задоволено частково.

Визнано недійсним пункт 9.2. кредитного договору № 43886-20/10-1 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) від 08.10.2010 року, укладеного між Акціонерним банком "Київська Русь" та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством "Уманський тепличний комбінат" в частині слів щодо прав банку вимагати "дострокового повернення кредиту" та "повернути суму заборгованості за кредиту, що залишилась".

Присуджено до стягнення з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Уманський тепличний комбінат" на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" - 1 794 222, 21 грн. боргу за відсотками, 110 611, 30 грн. пені за відсотками на підставі кредитного договору №43886-20/10-1 на відкриття не відновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) від 08.10.2010 року. У решті вимог у позові відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.06.2017 року, постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2017 року та рішення Господарського суду Черкаської області від 30.08.2016 року скасовано, а справу № 925/1477/15 передано на новий розгляд до Господарського суду Черкаської області.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 29.08.2017 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним п. 9.2. кредитного договору № 43886-20/10-1 на відкриття не відновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) від 08.10.2010 р., укладеного між Акціонерним банком "Київська Русь" та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством "Уманський тепличний комбінат" в частині умови щодо прав банку вимагати "дострокового повернення кредиту" та "повернути суму заборгованості по кредиту, що залишилась".

Стягнуто з Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Уманський тепличний комбінат" на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" 1 794 222,21 грн. боргу по процентах, 110 611,30 грн. пені по процентах на підставі кредитного договору № 43886-20/10-1 на відкриття не відновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) від 08.10.2010 року.

В іншій частині заявлених вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та припинити провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції відмовився здійснити заміну сторони її правонаступником, а саме не здійснив заміну позивача. Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції було ухвалено рішення про стягнення грошових коштів на момент, коли всі грошові зобов'язання були припинені за домовленістю сторін.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Уманський тепличний комбінат" по справі № 925/1477/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є. Ю., Руденко М.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.09.2017 року справу 925/1477/15 прийнято до провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. - головуюча, Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю. та призначено до розгляду на 31.10.2017 року.

Розпорядженням № 09-53/4266/17 від 31.10.2017 року призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи, у зв'язку із перебуванням судді Руденко М.А. у відпустці.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 925/1477/15 колегію суддів у складі головуючого судді: Дідиченко М.А., суддів: Пономаренко Є.Ю., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2017 року № 925/1477/15 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М. А. (головуюча), Пономаренко Є.Ю., Сітайло Л.Г.

Представник відповідача у судовому засіданні 31.10.2017 року подав клопотання про заміну Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" - позивача у справі, його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Екс-Райт".

Клопотання мотивоване тим, що ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" набуло прав кредитора по відношенню до відповідача замість Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" на підставі договору про відступлення права вимоги № UA-EA-2017-04-04-000058-b/42, укладеного 25.05.2017 р. між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" і ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт", за умовами якого до ТОВ "ФК "Екс-Райт" перейшло право вимоги, зокрема за кредитним договором № 43886-20/10-1 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії від 08.10.2010 р. з усіма договорами про внесення змін та доповнень, додатковими угодами і додатками до нього.

У відповідності до ст. 3 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що здійснює спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Також за нормами вказаного закону Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є кредитором неплатоспроможних банків на суму гарантування вкладів у цих установах.

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України. Національний банк здійснює постійний нагляд за дотриманням банками, їх підрозділами, афілійованими та спорідненими особами банків на території України та за кордоном, банківськими групами, представництвами та філіями іноземних банків в Україні, а також іншими юридичними та фізичними особами банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку і економічних нормативів.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів зобов'язувала Національний банк України та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надати суду письмові пояснення щодо погодження (визнання) договору про відступлення права вимоги № UA-EA-2017-04-04-000058-b/42, укладеного 25.05.2017 р. між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь", від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" Біла Ірина Володимирівна і ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт".

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2017 року розгляд справи відкладено до 05.12.2017 року.

У судове засідання 05.12.2017 року представники третіх осіб не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили.

Представник позивача у судовому засіданні 05.12.2017 року подав клопотання про заміну Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Екс-Райт".

Представник відповідача у судовому засіданні 05.12.2017 року підтримав клопотання позивача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2017 р. відкладено розгляд справи на 12.12.2017 р., зобов'язано позивача надати суду належним чином засвідчену копію Рішення Правління Національного банку України від 19.01.2017 року № 33-рш "Про погодження відчуження майнових прав за кредитними договорами, переданих Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" у заставу Національному банку України" та повторно зобов'язано Національний банк України та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надати суду письмові пояснення щодо погодження (визнання) договору про відступлення права вимоги № UA-EA-2017-04-04-000058-b/42, укладеного 25.05.2017 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь", від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" Біла Ірина Володимирівна і ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт".

12.12.2017 р. через відділ документального забезпечення суду від ТОВ «Фінансова компанія «Екс-Райт» надійшла заява про припинення провадження у справі. Вказана заява обґрунтована тим, що між ТОВ «Фінансова компанія «Екс-Райт» та відповідачем було укладено договір про припинення грошових зобов'язань, які виникли на підставі договору № A-EA-2017-04-04-000058-b/42, укладеного 25.05.2017 р., у зв'язку з чим на момент розгляду справи № 925/1477/15 у відповідача немає наявної заборгованості, зокрема за кредитним договором № 43886-20/10-1 від 08.10.2010 р.

У судове засідання 12.12.2017 року представники третіх осіб не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили.

Представник позивача у судовому засіданні 12.12.2017 року підтримав подане клопотання про заміну Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Екс-Райт".

Представник відповідача у судовому засіданні 12.12.2017 року підтримав клопотання позивача.

Колегія суддів, розглянувши подане ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт". клопотання про заміну Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" його правонаступником та про припинення провадження у справі, дійшла висновку, що вони задоволенню не підлягають з мотивів, зазначених в мотивувальній частині постанови.

Представник відповідача у судовому засіданні 12.12.2017 року апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.

Представник позивача у судовому засіданні 12.12.2017 року надав усні пояснення по суті спору.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, проте рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 08 жовтня 2010 року між Акціонерним банком "Київська Русь" (Банк), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Банк "Київська Русь", та Приватно - орендним сільськогосподарським підприємством "Уманський тепличний комбінат" (Позичальник) було укладено Кредитний договір №43886-20/10-1 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії (в національній валюті).

У відповідності до умов Кредитного договору Банк відкриває Позичальнику не відновлювану відкличну кредитну лінію та в її межах надає кредитні кошти (далі, Кредит) на наступних умовах:

- ліміт кредитування - 35 500 000,00 (тридцять п'ять мільйонів п'ятсот тисяч гривень 00 коп.);

- строк кредитної лінії - з 08 жовтня 2010 року по 07 жовтня 2015 року;

- мета використання Кредиту - придбання електричного котла типу ZVP 2840 потужністю 40МВт в комплекті, електротехнічного обладнання для облаштування підстанції, іншого обладнання - 18 000 000,00 грн. та проведення статутної діяльності - 17 500 000,00 грн.;

- відсоткова ставка - 18,5 (вісімнадцять цілих і п'ять десятих) відсотка річних;

- відсоткова ставка у випадку не виконання Позичальником п. 6.1.12 договору - 25,0 % (двадцять п'ять) відсотків річних;

- комісія за підготовку і оформлення договору - 360,00 (триста шістдесят) гривень в т.ч. ПДВ 60 гривень;

- фіксована плата за надання кредиту (разова) - 3 550,00 (три тисячі п'ятсот п'ятдесят ) гривень без ПДВ ( п. 1.1. договору).

Видача кредитних коштів в межах кредитної лінії здійснюється окремими частинами (далі, Транш). Підставою для видачі кожного окремого Траншу є заява Позичальника (пункт 2.1. Кредитного договору).

Згідно пункту 2.2. Кредитного договору для обліку строкової заборгованості Позичальника за Кредитом Банк відкриває Позичальнику позичковий рахунок №.

Строк користування Кредитом починається з моменту перерахування коштів з позичкового рахунку (пункт 2.4. Кредитного договору).

30 червня 2011 року між сторонами у справі було підписано договір про внесення змін до Кредитного договору, у відповідності до якого було змінено відсоткову ставку, а саме: з 08 жовтня 2010 року по 31 травня 2011 року відсоткова ставка становить 18,5 (вісімнадцять цілих та п'ять десятих) процента річних, а з 01 червня 2011 року - 17,5 (сімнадцять цілих та п'ять десятих) відсотка річних.

Договором про внесення змін до Кредитного договору від 15 листопада 2011 року було змінено:

- графік погашення - щомісячно починаючи з листопада 2014 року не пізніше останнього робочого дня місяця ліміт кредитування зменшується на 2 960 000,00 (два мільйони дев'ятсот шістдесят тисяч) гривень 00 копійок;

- відсоткова ставка - з 08 жовтня 2010 року по 31 травня 2011 року відсоткова ставка становить 18,5 (вісімнадцять цілих та п'ять десятих) відсотка річних, з 01 червня 2011 року - по 14 листопада 2011 року - 17,5 (сімнадцять цілих та п'ять десятих) відсотка річних, а з 15 листопада 2011 року - 18,5 вісімнадцять цілих та п'ять десятих) відсотки річних.

10 вересня 2012 року Договором про внесення змін до Кредитного договору змінено відсоткову ставку: з 08 жовтня 2010 по 31 травня 2011 відсоткова ставка становить 18,5 (вісімнадцять цілих та п'ять десятих) відсотка річних, з 01 червня 2011 року по 14 листопада 2011 року - 17,5 (сімнадцять цілих та п'ять десятих) відсотка річних, з 15 листопада 2011 року по 31 серпня 2012 року - 18,5 вісімнадцять цілих та п'ять десятих) відсотки річних, а з 01 вересня 2012 року - 19 % (дев'ятнадцять) річних.

Договором про внесення змін до Кредитного договору від 03 листопада 2014 року було змінено строк кредитної лінії, а саме з 08 жовтня 2010 року по 07 квітня 2019 року (пункт 1.1.).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов Кредитного договору Банк перерахував Позичальнику 35 500 000,00 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку та меморіальним ордером № 6163 від 08 жовтня 2010 року.

Згідно пункту 4.1. Кредитного договору (із урахуванням змін, внесених Договором про внесення змін до Кредитного договору від 03 листопада 2014 року) повернення Кредиту Позичальником здійснюється шляхом перерахування коштів зі свого поточного рахунку на позичковий рахунок № в АБ "Київська Русь", код Банку (МФО) 319092. Заборгованість за Кредитом повертається Позичальником не пізніше кінцевої дати повернення Кредиту, передбаченої пунктом 1.1 договору. У випадку, якщо цей день припадає на вихідний, святковий або інший не робочий день, сплата здійснюється в перший за ним робочий день. У випадку порушення Позичальником встановлених цим пунктом Договору строків повернення Кредиту, сума несплаченої в строки заборгованості за Кредитом вважається простроченою та переноситься Банком на рахунки для обліку простроченої заборгованості Позичальника за Кредитом.

Пунктом 4.2. Кредитного договору передбачено, що відсотки за користування Кредитом нараховуються за період з дня надання Кредиту до дня його повернення на суму фактичної заборгованості за Кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році.

Відповідно до п. 4.3., 4.4. Кредитного договору нарахування банком процентів здійснюється щомісячно 25 числа поточного місяця за період з першого числа поточного місяця по останній календарний день поточного місяця включно та у день остаточного повернення кредиту. День повернення кредитних коштів в часовий інтервал при розрахунку процентів не включається. Сплата позичальником процентів здійснюється щомісячно в строк до 25-го числа по останній робочий день поточного місяця на рахунок № в АБ «Київська Русь», код банку (МФО) 319092.

Згідно пункту 6.1. Кредитного договору Позичальник взяв на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та своєчасної сплати відсотків за користування кредитом.

Станом на 31 липня 2015 року Позичальник не сплатив заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом в період з 01 травня 2015 року по 30 червня 2015 року в загальній сумі 952 083,33 грн., чим порушив умови Кредитного договору щодо своєчасної сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Відповідно до пункту 9.2. Кредитного договору Банк має право зупинити подальше кредитування Позичальника та/або вимагати повернення Кредиту, сплати відсотків, комісій та штрафних санкцій, що передбачені цим Договором, а також відшкодування збитків, завданих Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання Позичальником та/або іншими особами, що є поручителями Позичальника (в т.ч. гарантами, майновими поручителями, заставодавцями та ін.), умов даного Договору та/або угод (договорів), укладених у забезпечення виконання Позичальником зобов'язань (Договорів забезпечення) за цим Договором, а Позичальник зобов'язаний протягом 10 (десяти) календарних днів, а у випадку, якщо зобов'язання Позичальника за цим забезпечуються заставою майнових прав на грошові кошти, розміщені на депозитному рахунку в АБ "Київська Русь" - не пізніше наступного робочого дня, з дати надіслання Банком відповідної вимоги повернути суму заборгованості за Кредитом, що залишилась, сплатити відсотки, комісії, інші платежі за цим Договором та штрафні санкції, а також відшкодувати збитки, завдані Банку.

31 липня 2015 року позивач направив на адресу відповідача лист №6981/23, з якого вбачається, що Банк зупиняє подальше кредитування Позичальника, вимагає достроково повернути Кредит, сплатити відсотки за користування ним, винагороди, штрафні санкції та інші платежі, що передбачені Договором, протягом 10 (десяти) календарних днів з дати надіслання Банком відповідної вимоги, а саме вимагає погасити 37 108 792,23 грн. з яких: 35 500 000,00 грн. основна заборгованість за кредитом; 952 083,33 грн. прострочені відсотки за період з 01 травня 2015 року по 30 червня 2015 року; 562 083,22 грн. строкові відсотки за період з 01 липня 2015 року по 30 липня 2015 року; 94 625,57 грн. пеня за несвоєчасну сплату відсотків за кредитом.

Відповіді на зазначений лист відповідач не направив, заборгованості не сплатив.

Користуючись передбаченим правом на пред'явлення вимоги щодо дострокового погашення боргу по Кредиту згідно пункту 9.2. Кредитного договору, позивач і звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача всі кредитні кошти та нараховані на них проценти і фінансові санкції.

Суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанції та направляючи справу № 925/1477/15 на новий розгляд, зазначив, що поза увагою суддів попередніх інстанцій залишились ст.ст. 536, 625, 1048 та 1050 ЦК України та не було з'ясовано, чи не своєчасне виконання грошового зобов'язання у вигляді сплати відсотків не є підставою для можливості банку вимагати дострокового погашення кредиту.

За змістом ст. 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Згідно з п. 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 р. №11 "Про деякі питання практики застосування розділу XII 1 Господарського процесуального кодексу України" вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції і є обов'язковими для господарського суду під час нового розгляду справи (частина перша статті 111 12 ГПК), повинні бути максимально конкретними й стосуватися виключно вчинення господарським судом певних процесуальних дій та/або встановлення обставин, що входять до предмета доказування у справі і не були з'ясовані у прийнятті рішення або постанови господарського суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, на підставі пункту 1 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України визнав недійсним у у частині умови - слів щодо прав банку вимагати "дострокового повернення Кредиту" та "повернути суму заборгованості по Кредиту, що залишилась" пункт 9.2. Кредитного договору №43886-20/10-1 від 08 жовтня 2010 року з огляду на те, що в цій частині положення пункту 9.2. договору, який не передбачає обов'язку позичальника частково погашати борг за кредитом, суперечать частині 2 статті 1050 Цивільного кодексу України. Внаслідок визнання частково недійсними положень пункту 9.2. Кредитного договору між сторонами про право банку вимагати дострокового повернення боргу за кредитом, судом першої інстанції було частково задоволено позовні вимоги про стягнення з відповідача 1 794 222,21 грн. боргу по процентах, 110 611,30 грн. пені по процентах на підставі кредитного договору

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляну на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що спір у справі виник у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем грошового зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості.

Договір є кредитним договором, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 71 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Матеріалами справи підтверджується факт надання позивачем відповідачу грошових коштів шляхом їх перерахування на рахунок відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи меморіальним ордерам та виписками з рахунку відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 31.07.2017 р. у відповідача існувала заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом в період з 01 травня 2015 року по 30 червня 2015 року в загальній сумі 952 083,33 грн., чим останній порушив умови Кредитного договору щодо своєчасної сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Суд першої інстанції, визнаючи недійсним п. 9.2. кредитного договору № 43886-20/10-1 на відкриття не відновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) від 08.10.2010 року, укладеного між Акціонерним банком "Київська Русь" та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством "Уманський тепличний комбінат" в частині умови - слів щодо прав банку вимагати "дострокового повернення Кредиту" та "повернути суму заборгованості по Кредиту, що залишилась", на підставі п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України вказав, що в цій частині положення п. 9.2. договору, який не передбачає обов'язку позичальника частково погашати борг по кредиту, суперечать ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи вищезазначені положення закону, встановлений строк повернення процентів здійснюється щомісячно 25 числа поточного місяця за період з першого числа поточного місяця до останнього календарного дня поточного місяця включно та у день останнього повернення кредиту (пункт 4.3 кредитного договору)

Частиною 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1056 Цивільного кодексу України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Як вже було встановлено, відповідач порушив умови кредитного договору в частині своєчасної сплати відсотків за користування кредитними коштами.

В пункті 9.2 договору сторони передбачили, що Банк має право зупинити подальше кредитування Позичальника та/або вимагати повернення Кредиту, сплати процентів, комісій та штрафних санкцій, що передбачені цим Договором, а також відшкодування збитків завданих Банку внаслідок невиконання або неналежного виконання Позичальником та/або іншими особами, що є поручителями Позичальника (в т.ч. гарантами, майновими поручителями, заставодавцями та ін.), умов даного Договору та/або угод (договорів), укладених у забезпечення виконання Позичальником зобов'язань (Договорів забезпечення) за цим Договором, а Позичальник зобов'язаний протягом 10 (десяти) календарних днів, а у випадку, якщо зобов'язання Позичальника за цим забезпечуються заставою майнових прав на грошові кошти, розміщені на депозитному рахунку в АБ "Київська Русь" - не пізніше наступного робочого дня, з дати надіслання Банком відповідної вимоги повернути суму заборгованості по Кредиту, що залишилась, сплатити проценти, комісії, інші платежі за цим Договором та штрафні санкції, а також відшкодувати збитки, завдані Банку.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст. 67 ГК України підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Тобто вказаною статтею встановлено право, а не обов'язок суду визнати недійсним договір і тільки за умови, що він суперечить законодавству.

Згідно із ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За приписами ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Судом першої інстанції не наведено нормативних обґрунтувань невідповідності п. 9.2. кредитного договору відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст. 207 ГК України.

Посилання суду першої інстанції на те, що частина 2 статті 1050 Цивільного кодексу України не містить положень про те, що сторони у договорі можуть передбачити інші підстави для дострокового повернення боргу по кредиту, колегією суддів відхиляються, оскільки вказана норма регулює наслідки порушення договору позичальником виключно у випадку, коли договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), тоді як у даній справі у позичальника наявний обов'язок повернути всю суму позики.

Випадок, коли за договором встановлено обов'язок позичальника повернути всю суму позики у певний строк, Цивільним кодексом України не врегульовано, але може бути узгоджено сторонами згідно частини 2 статті 6 Цивільного кодексу України, що у даному випадку і було врегульовано сторонами під час укладення кредитного договору.

Колегія суддів, дослідивши умови п. 9.2. кредитного договору зазначає, що він не суперечить нормам чинного законодавства, відповідає внутрішній волі сторін, що проявилась під час укладання кредитного договору та погодження його пунктів, а тому підстави визнавати його недійсним - відсутні.

Крім того, що вимоги про недійсність в цілому Кредитного договору №43886-20/10-1 від 08.10.2010 р. вже розглядались у судовому порядку у справі № 910/8472/16 за позовом Приватного-орендного сільськогосподарського підприємства "Уманський тепличний комбінат" до Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" про визнання кредитного договору № 43886-20/10-1 від 08.10.2010 року недійсним., та рішенням Господарського суду міста Києва від 21.07.2016 р. у справі №910/8472/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.10.2016, у задоволенні позову ПОСП "Уманський тепличний комбінат" до Банку про визнання недійсним Кредитного договору №43886-20/10-1 від 08.10.2010 було відмовлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів проходить до висновку, що на підставі вказаних норм закону та положення договору, за не своєчасне виконання грошового зобов'язання у вигляді сплати відсотків у позивача виникає право вимагати дострокового погашення кредиту.

31 липня 2015 року позивач направив на адресу відповідача лист № 6981/23, з якого вбачається, що Банк зупиняє подальше кредитування Позичальника, вимагає достроково повернути Кредит, сплатити відсотки за користування ним, винагороди, штрафні санкції та інші платежі, що передбачені Договором, протягом 10 (десяти) календарних днів з дати надіслання Банком відповідної вимоги, а саме вимагає погасити 37 108 792,23 грн. з яких: 35 500 000,00 грн. основна заборгованість за кредитом; 952 083,33 грн. прострочені відсотки за період з 01 травня 2015 року по 30 червня 2015 року; 562 083,22 грн. строкові відсотки за період з 01 липня 2015 року по 30 липня 2015 року; 94 625,57 грн. пеня за несвоєчасну сплату відсотків за кредитом.

Таким чином, після закінчення 10 календарних днів з моменту надіслання вимоги позивачем (11.08.2015 р.) відповідно до п. 9.2. кредитного договору термін повернення кредиту вважається, таким, що настав, та з цього моменту у відповідача виникає обов'язок з дострокового повернення кредиту та сплаті процентів за користування кредитом.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується із положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, оскільки відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору в частині своєчасного погашення процентів, зазначених в п.п. 1.1., 4.4. кредитного договору, та порушив порядок повернення кредиту, передбаченого п. 9.2. кредитного договору, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення 35 500 000,00 грн. заборгованості зі сплати кредиту, 1 794 222,21 грн. заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом.

Щодо позовних вимог в частині нарахування та стягнення пені, колегія суддів зазначає про наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Одним із правових наслідків порушення зобов'язання, згідно ст. 611 ЦК України є сплата боржником неустойки.

Пунктом 8.1. договору у випадку порушення строків (термінів) повернення кредиту та /або сплати нарахованих процентів за користування ним, Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення від несвоєчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення.

Таким чином, оскільки відповідач належним чином не виконав умови кредитного договору в частині порядку повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, колегія суддів, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, зазначає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 175 068,49 грн., що розрахований за загальний період прострочення з 11.08.2015 р. по 13.08.2015 р. за подвійною обліковою ставкою НБУ, що діяла в наведений період та сума пені за несвоєчасне сплату відсотків у розмірі 110 611,30 грн., що розрахований за загальний період з 01.06.2015 р. по 13.08.2015 р. з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ.

Стосовно нарахованих 3 % річних, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме : суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

При цьому 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.

Враховуючи зазначене, 3 % річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов'язання, складовою якого, зокрема, є також нараховані проценти за користування кредитними коштами, строки сплати яких передбачено договором.

Зазначена правова позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного суду України № 6-2129цс16 від 19.10.2016 р.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок 3 % річних, нарахованих за несвоєчасне погашення кредиту за період з 11.08.2015 р. по 13.08.2015 р., дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних у розмірі 8 875,00 грн.

Крім того, відповідно до договору № UA-EA-2017-04-04-000058-b/42 від 25.05.2017 р., публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» (банк) відступило товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Екс-Райт» (новий кредитор) належні банку права вимоги до позичальника та поручителя, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальника та поручителя, зазначених у додатку № 1 до цього договору (боржники), включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов'язки боржників, зокрема, за кредитним договором № 43886-20/10-1 на відкриття невідновлювавльної кредитної лінії (в національної валюті) від 08.10.2010 р.

Відповідно до п. 2 договору про відступлення прав вимоги за цим договором новий кредитор в день настання відкладальної умови - перерахування банком коштів, отриманих від нового кредитора в рахунок оплати прав вимоги за основними договорами та вилучення Національним банком України з державного реєстру обтяжень рухомого майна відповідних записів про обтяження майнових прав за основними договорами заставою Національного банку України, набуває усі права кредитора за основними договорами та договорами забезпечення, включаючи: право вимагати належного виконання позичальником зобов'язань за основними договорами, поручителями - за договорами забезпечення, сплати позичальником грошових коштів, сплати процентів, сплати боржниками штрафних санкцій у розмірах та порядку, виказаних у додатку № 1 до цього договору, звернення стягнення на предмети забезпечення в рахунок виконання зобов'язань за основними договорами. Розмір прав вимоги за основними договорами, що існують станом на дату укладення цього договору, вказаний у додатку № 1 до цього договору.

Згідно з п. 4 договору про відступлення прав вимоги сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 45 814 000,00 грн. (ціна відступлення). Ціна відступлення сплачена новим кредитором банку до моменту укладання цього договору на підставі протоколу електронних торгів № UA-EA-2017-04-04-000058-b від 18.04.2017 р., складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор.

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Стаття 513 Цивільного кодексу України встановлює, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов'язується або не зобов'язується їх оплатити. Договір відступлення права вимоги може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов'язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги.

За приписом статті 25 ГПК у разі, зокрема, у випадку заміни кредитора або боржника у зобов'язанні (статті відповідно 512 і 520 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України) господарський суд залучає до участі у справі його правонаступника. Суд враховує, що у разі заміни кредитора в зобов'язанні не в повному обсязі (у подільному зобов'язанні; в разі передачі новому кредитору права на стягнення неустойки окремо від передачі прав вимоги за основним зобов'язанням тощо) новий кредитор є правонаступником первісного кредитора лише в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу відповідних прав якщо інше не встановлено договором або за законом (стаття 514 Цивільного кодексу України); при цьому якщо правонаступником заявляються відповідні вимоги, то вважається, що позов подано кількома позивачами (стаття 23 ГПК України).

З'ясування обсягу прав, переданих новому кредитору; відповідність умов передачі прав чинному законодавству та достовірності обставин, вказаних заявником, зумовили необхідність їх перевірки судом, оскільки інше суперечило б приписам частини другої статті 22 ГПК України стосовно прав сторін у судовому процесі.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 190 "Про віднесення ПАТ "Банк "Київська Русь" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі-Виконавча дирекція Фонду) 19.03.2015 прийнято рішення № 61 про запровадження з 20.03.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк "Київська Русь". Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Банк "Київська Русь" призначено Волкова Олександра Юрійовича. Тимчасову адміністрацію в ПАТ "Банк "Київська Русь" запроваджено строком на 3 місяці з 20 березня 2015 по 19 червня 2015 року включно.

З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку ПАТ "Банк "Київська Русь", запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), керуючись частиною четвертою статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 116 від 15 червня 2015 р. про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк "Київська Русь" до 19 липня 2015 року включно та про продовження повноважень Уповноваженої особи Фонду - Волкова О. Ю. до 19 липня 2015 року включно.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 16 липня 2015 р. № 460 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 липня 2015 р. № 138, "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк "Київська Русь" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Банк "Київська Русь" та призначено Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" - Волкова О. Ю. строком на 1 рік з 17 липня 2015 року по 16 липня 2016 року включно.

23 червня 2016 р. Виконавча дирекція Фонду прийняла рішення № 1085 відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ "Банк "Київська Русь" на два роки до 16 липня 2018 року включно. Відповідно до даного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ "Банк "Київська Русь" Волкова О. Ю. на два роки до 16 липня 2018 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 1706 від 01 вересня 2016 р. змінено Уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ "Банк "Київська Русь". Зазначеним рішенням всі повноваження ліквідатора ПАТ "Банк "Київська Русь", визначені Законом "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон), зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, з 05 вересня 2016 року делеговано Білій Ірині Володимирівні.

У відповідності до ст. 3 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що здійснює спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Також за нормами вказаного закону Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є кредитором неплатоспроможних банків на суму гарантування вкладів у цих установах.

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України. Національний банк здійснює постійний нагляд за дотриманням банками, їх підрозділами, афілійованими та спорідненими особами банків на території України та за кордоном, банківськими групами, представництвами та філіями іноземних банків в Україні, а також іншими юридичними та фізичними особами банківського законодавства, нормативно-правових актів Національного банку і економічних нормативів.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.08.2017 р. ТОВ «Фінансова компанія «Екс-Райт» звернулась до суду першої інстанції про заміну позивача його правонаступником.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 09.08.2017 р. судом першої інстанції було запропоновано позивачу - Публічному акціонерному товариству "Банк "Київська Русь" та третім особам - Національному банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надати суду письмові пояснення по заявленому клопотанню про заміну позивача у справі його правонаступником.

Проте, на момент винесення рішення ні від позивача ні від Національного Банку України письмових пояснень на адресу суду не надійшло. Лише 28.08.2017 р. на виконання ухвали від 09.08.2017 р. від представника Фонду було отримано заяву про надання інформації на виконання вимог ухвали суду, проте, по суті дане письмове пояснення зводиться до роз'яснень про функції Фонду, Уповноваженої особи і прохання розглядати справу за відсутності представника Фонду.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив клопотання про заміну сторони його правонаступником, оскільки позивач, Національний банк України та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб ухилились від надання до суду першої інстанції своєї правової позиції щодо згоди/незгоди із заявленим клопотанням про заміну позивача, та доказів на підтвердження/визнання або невизнання правомірності договору про відступлення права вимоги № UA-EA-2017-04-04-000058-b/42, укладеного 25.05.2017 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" і ТОВ "ФК "Екс-Райт".

В подальшому, до суду апеляційної інстанції надійшло аналогічне клопотання про заміну позивача його правонаступником.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2017 р. було витребувано у Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб письмові пояснення щодо погодження (визнання) договору про відступлення права вимоги № UA-EA-2017-04-04-000058-b/42, укладеного 25.05.2017 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь", від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" Біла Ірина Володимирівна і ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт".

У зв'язку з невиконанням третіми особами вимог ухвали суду від 31.10.2017 р. ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2017 р. було повторно витребувано у Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб письмові пояснення щодо погодження (визнання) договору про відступлення права вимоги № UA-EA-2017-04-04-000058-b/42, укладеного 25.05.2017 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь", від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Київська Русь" Біла Ірина Володимирівна і ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" та зобов'язано позивача надати суду належним чином засвідчену копію Рішення Правління Національного банку України від 19.01.2017 року № 33-рш "Про погодження відчуження майнових прав за кредитними договорами, переданих Публічним акціонерним товариством "Банк "Київська Русь" у заставу Національному банку України".

12.12.2017 р. позивачем було надано клопотання про доручення документів, до якого, зокрема, було додано рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2947 від 22.12.2016 р., відповідно до якого було вирішено визначити активи ПАТ «Банк «Київська Русь», що підлягають продажу на відкритих торгах (аукціоні), а саме права вимоги за кредитними договорами, що знаходяться в заставі Національного банку України, зокрема, кредитного договору № 43886-20/10-1 від 08.10.2010 р.

Також було надано рішення правління Національного банку України № 33-рш від 19.01.2017 р., яким було погоджено відчуження майнових прав за кредитними договорами, переданих ПАТ «Банк «Київська Русь» у заставу Національному банку України та погоджено початкову ціну реалізації майнових прав за кредитними договорами, що додаються, зокрема за кредитним договором № 43886-20/10-1 від 08.10.2010 р., у розмірі 64 800 000,00 грн., затверджену рішенням виконавчої дирекції Фону гарантування вкладів фізичних осіб від 22.12.2016 р.

Як вбачається з протоколу електронних торгів № UA-EA-2017-04-04-000058-b, переможцем електронних торгів, щодо, зокрема, кредитного договору № 43886-20/10-1 від 08.10.2010 р., стало Товариство з обмеженою відповідальністю «Екс-Райт», яке запропонувало цінову пропозицію у розмірі 45 814 000,00 грн.

Як вбачається з вищезазначених документів, що є доказами переходу права кредитора за кредитним договором № 43886-20/10-1 від 08.10.2010 р., вони існували на момент винесення рішення судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Проте, ні позивачем, ні відповідачем, ні ТОВ «Екс-Райт» не наведено обставин, які унеможливлювали їх подання до суду першої інстанції з урахуванням того, що вказані докази були витребувані судом.

Таким чином, враховуючи ненадання вказаних доказів погодження зі сторони Національного Банку та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стосовно укладення між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ТОВ "Фінансова компанія "Екс-Райт" договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 43886-20/10-1 від 08.10.2010 р. до суду першої інстанції, враховуючи, що вказані докази існували на момент винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, відсутності поважних причин їх ненадання до суду першої інстанції, зважаючи на межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання ТОВ «Фінансова компанія «Екс-Райт» про заміну позивача - Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Екс-Райт» на даній стадії судового процесу.

Клопотання ТОВ «Фінансова компанія «Екс-Райт» про припинення провадження у справі також задоволенню не підлягає, оскільки таке клопотання заявлено особою, яка не є стороною у даній справі.

Крім того, колегією суддів було в повній мірі досліджено обставини справи, встановлено наявність порушеного права позивача, яке підлягає захисту, у зв'язку з чим підстав для припинення провадження колегія суддів не вбачає.

В той же час, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Екс-Райт» не позбавлене права відповідно до ст. 25 та ст. 1214 ГПК України заявити відповідне клопотання про заміну позивача його правонаступником до суду першої інстанції на стадії виконання рішення та відповідно до ст. 117 ГПК України, у разі видачі наказу та припинення зобов'язання у зв'язку з виконанням боржником свого обов'язку відповідно до даного рішення, має право визнати наказ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 104 ГПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.

За таких обставин, апеляційна скарга Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Уманський тепличний комбінат" задоволенню не підлягає, проте у зв'язку з встановленими колегією суддів обставинами рішення Господарського суду Черкаської області від 29.08.2017 року у справі № 925/1477/15 підлягає частковому скасуванню.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Уманський тепличний комбінат" на рішення Господарського суду Черкаської області від 29.08.2017 року залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 29.08.2017 року у справі № 925/1477/15 в частині визнання недійсним п. 9.2. кредитного договору № 43886-20/10-1 на відкриття не відновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) від 08.10.2010 р., укладеного між Акціонерним банком "Київська Русь" та Приватно-орендним сільськогосподарським підприємством "Уманський тепличний комбінат" в частині умови щодо прав банку вимагати "дострокового повернення Кредиту" та "повернути суму заборгованості по Кредиту, що залишилась" скасувати, а в іншій частині прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Уманський тепличний комбінат" (ідентифікаційний код 02779234, Черкаська область, м. Умань, вул. Дерев'янка, 26) на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" (ідентифікаційний код 35364697, м. Київ, вул. Хорива, 11а) 35 500 000,00 грн. заборгованості зі сплати кредиту, 1 794 222,21 грн. заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, 110 611,30 грн. пені за несвоєчасно сплачені відсотки, 175 068,49 грн. пені за несвоєчасне повернення суми кредиту, 8 875,00 грн. 3 % річних за несвоєчасне повернення кредиту.

Стягнути приватно-орендного сільськогосподарського підприємства "Уманський тепличний комбінат" (ідентифікаційний код 02779234, Черкаська область, м. Умань, вул. Дерев'янка, 26) в доход державного бюджету України 73 080,00 грн. судового збору за подання позову.

Доручити Господарському суду Черкаської області видати відповідні накази.

Матеріали справи № 925/1477/15 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Є.Ю. Пономаренко

Л.Г. Сітайло