КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2017 р. Справа№ 910/11069/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Калатай Н.Ф.

секретар судового засідання Драчук Р.А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Тріумф»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 12.10.2017 (повний текст складено 19.10.2017)

у справі № 910/11069/17 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю

«Будівельна компанія «Тріумф» (далі - ТОВ «БК «Тріумф»)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна

компанія «Укркапітал» (далі - ТОВ «ІК «Укркапітал»)

про стягнення 3 435 754, 87 грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Тріумф» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «Укркапітал» про стягнення 3 435 754, 87 грн. (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом). В обґрунтування своїх вимог зазначило про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язання за Договором на виконання підрядних робіт № 10052 від 10.05.2011 щодо повної та своєчасної оплати виконаних позивачем робіт, відтак просило стягнути з відповідача 3 435 754, 87 грн. (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом).

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував на пропуск позивачем строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом (з урахуванням доповнень до заяви про сплив строку позовної давності), який сплинув ще в 2016. Крім цього, відповідач наполягав, що його лист від 17.07.2014, на який посилався позивач, не можна розцінювати як визнання відповідачем фінансових претензій позивача, а також як документ, який продовжив встановлені Договором строки оплати.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.10.2017 у справі № 910/11069/17 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржуване рішення прийнято за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням вимог матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, наданий за підписом генерального директора відповідача в межах строку позовної давності лист від 17.07.2014 про визнання боргу перед позивачем по спірному Договору свідчить про те, що ТОВ «Інвестиційна компанія «Укркапітал» визнало себе зобов'язальною стороною перед ТОВ «БК «Тріумф» в частині сплати боргу, що в силу ч. 1 ст. 264 ЦК України є доказом переривання строку позовної давності. Відповідно, на переконання апелянта, саме з 18.07.2014 розпочався відлік загальної позовної давності.

В судове засідання апеляційної інстанції 19.12.2017 з'явились представники сторін, представник позивача в судовому засіданні надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав та додаткових поясненнях до неї, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції надав пояснення, в яких заперечував доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 10.05.2011 між ТОВ «БК «Тріумф» (позивачем, підрядником за договором) та ТОВ «ІК «Укркапітал» (відповідачем, замовником за договором) укладено Договір № 10052 на виконання підрядних робіт (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого замовник доручає і оплачує, а підрядник зобов'язується відповідно до виконавчої документації, завдання замовника, умов Договору, діючих будівельних норм і правил та чинного законодавства України, в обумовлений Договором строк, на свій ризик, власними силами або залученими, матеріалами і обладнанням виконати та здати замовнику комплекс будівельно-монтажних та інших робіт по влаштуванню будівлі готелю та СПА (далі - роботи) на об'єкті будівництва « 18-ти поверхового курортного готелю з рекреаційно-оздоровчим комплексом за адресою: АР Крим, смт. Гаспра, вул. Алупкінське шосе, 251 (далі - об'єкт).

Відповідно до п. 2.1 Договору загальна вартість робіт визначається на підставі динамічної договірної ціни, що є невід'ємною частиною Договору.

Згідно п. 2.5 Договору остаточна вартість робіт визначається за фактичними обсягами виконаних робіт. У випадку збільшення/зменшення обсягу робіт сума оплати збільшується/зменшується відповідно фактичному обсягу робіт.

Розрахунки за Договором здійснюються у національній валюті України шляхом перерахування безготівкових сум грошових коштів на поточні рахунки сторін (п. 2.7 Договору).

Пунктом 2.10 Договору сторони погодили, що оплату фактично виконаних робіт замовник здійснює протягом 5-ти банківських днів після підписання форм КБ-2в та КБ-3. У разі відсутності на день оплати грошових коштів у замовника, замовник зобов'язаний у 3-х денний термін письмово попередити підрядника щодо терміну затримки сплати виконаних робіт.

За умовами п. 9.1 Договору прийом-передача виконаних робіт оформляється сторонами шляхом підписання Акту здачі-приймання виконаних робіт КБ-2в, Довідки про вартість виконаних робіт КБ-3, актів на приховані роботи і виконавчої документації, які підписуються сторонами після виконання етапу робіт або завершення всього комплексу робіт згідно Договору та кошторису.

Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання ними своїх зобов'язань (п. 15.4 Договору).

Між сторонами погоджено та підписано договірну ціну, кошторис, графік виконання будівельних робіт, графік фінансування будівельних робіт, перелік і обсяг робіт.

Цивільні права та обов'язки на підставі ч. 1 ст. 11 ЦК України виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як встановлено матеріалами справи, на виконання умов Договору позивач виконав роботи на загальну суму 32 417 354,87 грн., що підтверджується Актами приймання виконаних будівельних робіт від 30.11.2011 на суму 5 760 659,88 грн., від 31.01.2012 на суму 5 626 442,26 грн., від 01.03.2012 на суму 2 282 905,26 грн., від 01.03.2012 на суму 1 352 885,32 грн., від 30.04.2012 на суму 1 095 297,44 грн., від 30.04.2012 на суму 4 262 547,95 грн., від 30.04.2012 на суму 516 632,17 грн., від 30.04.2012 на суму 55 788,88 грн., від 30.04.2012 на суму 607 584,44 грн., від 30.04.2012 на суму 246 698,02 грн., від 30.05.2012 на суму 4 052 869,64 грн., від 30.05.2012 на суму 4 120 533,89 грн., від 30.05.2012 на суму 354 320,90 грн., від 30.06.2012 на суму 924 423,59 грн., від 30.06.2012 на суму 1 157 765,23 грн. та відповідними Довідками про вартість виконаних робіт форми КБ-3, які оформлено належним чином та підписано уповноваженими представниками сторін і скріплено печатками підприємств.

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором свідчить також відсутність претензій та повідомлень відповідача про порушення умов Договору позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вище згадувалось, п. 2.10 Договору сторони погодили, що оплату фактично виконаних робіт замовник здійснює протягом 5-ти банківських днів після підписання форм КБ-2в та КБ-3.

Проте всупереч наведеному відповідач своїх зобов'язань з повної та своєчасної сплати заборгованості за Договором належним чином не виконав, сплатив позивачу лише 28 981 600,00 грн., що підтверджується банківськими виписками, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість в сумі 3 435 754, 87 грн.

Як вище згадувалось, під час судового розгляду справи місцевим судом, відповідачем було заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності щодо заявлених позивачем позовних вимог.

Позовна давність згідно ст. 256 ЦК України - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність на підставі ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність на підставі ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом ч.1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи (п. 2.2 постанови пленуму Вищого Господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (далі - постанова пленуму № 10).

З огляду на наведене, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові в зв'язку із спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

За приписами ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналогічна позиція міститься також в постанові від 12.06.2007 Верховного Суду України у справі № П-9/161-16/165.

Таким чином, при застосуванні позовної давності та наслідків її спливу необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.

Відповідно до п. 4.2 постанови пленуму № 10 у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Як встановлено матеріалами справи, за Довідкою та Актом від 30.11.2011 оплата повинна була бути здійснена відповідачем до 07.12.2011 включно, за Довідкою та Актом від 31.01.2012 - до 06.02.2012 включно, за Довідками та Актами від 01.03.2012 - до 12.03.2012 включно (враховуючи вихідні та святкові дні в березні), за Довідками та Актами від 30.04.2012 - до 10.05.2012 включно (враховуючи вихідні та святкові дні в травні), за Довідками та Актами від 30.05.2012 - до 06.06.2012 включно, за Довідками та Актами від 30.06.2012 - до 06.07.2012 включно. Отже, з 08.12.2011, 07.02.2012, 13.03.2012, 11.05.2012, 07.06.2012 та 07.07.2012 відповідно розпочалось прострочення виконання відповідачем зобов'язання.

При цьому, судом враховано здійснення відповідачем проплат з призначенням платежу «за роботи на виконання БМР зг дог № 10052 від 10.05.2011» без посилання на конкретний Акт чи Довідку, якими строк позовної давності переривався.

Оскільки остання проплата в погашення заборгованості за Договором була здійснена відповідачем 06.06.2013, за приписами ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності за спірним зобов'язанням розпочався з 07.06.2013 та відповідно сплинув 07.06.2016.

Проте позивач з даним позовом звернувся до суду 07.07.2017, що підтверджується відбитком печатки відділу канцелярії Господарського суду міста Києва, тобто після спливу строку позовної давності, що свідчить про пропущення позивачем строків позовної давності, а це є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2.2 постанови пленуму № 10 позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але згідно ч. 5 ст. 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Твердження позивача (апелянта) про те, що строк позовної давності переривався в зв'язку з надісланням відповідачем листа від 17.07.2014 на лист позивача від 31.10.2013, в зв'язку з чим строк позовної давності розпочався з 18.07.2014, як безпідставні та необґрунтовані не заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 4.4.1 постанови пленуму № 10 у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч.1 ст. 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати:

визнання пред'явленої претензії;

зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору;

письмове прохання відстрочити сплату боргу;

підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір;

письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу;

часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Матеріалами справи встановлено, що листом (вих. № 16) від 31.10.2013 позивач звернувся до відповідача й просив роз'яснити причини невиконання зобов'язань за Договором на суму більше 6 000 000,00 грн., одночасно просив відповідь надати протягом трьох робочих днів з моменту отримання листа. На переконання позивача, відповіддю на це його звернення є лист відповідача від 17.07.2014.

Оскільки лист від 17.07.2014 відповідач надіслав позивачу не протягом трьох днів й такий взагалі не містить посилань на листа вих. № 16, суд першої інстанції правомірно розцінив його не як відповідь на лист вих. № 16, а як окремий документ, направлений відповідачем позивачу.

Таким чином, лист відповідача від 17.07.2014 не є визнанням претензії позивача, не є він й письмовим проханням відстрочити сплату боргу.

Так, зі змісту листа від 17.07.2014 вбачається, що відповідач зазначає про його заборгованість за двома договорами від 10.05.2011 № 10052 та від 06.06.2011 № 061 та гарантує погашення заборгованості в повному обсязі найближчим часом.

Дослідивши зміст вищезгаданого листа, надавши йому правову оцінку, місцевий суд дійшов висновку, що останній не є письмовим зверненням боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу, яке перериває строк позовної давності, оскільки таке має місце лише у випадку, коли гарантійний лист підтверджує наявність заборгованості саме по тій сумі, щодо якої виник спір. Проте лист відповідача від 17.07.2014 не містить жодних сум заборгованості, які відповідач гарантував сплатити, а тому не може вважатись належним та допустимим доказом визнання відповідачем боргу саме за Договором на суму 3 435 754,87 грн., відповідно не є підтвердженням переривання загального строку позовної давності.

Аналогічних висновків дійшов господарський суд на наслідками розгляду справи № 910/5059/17 за позовом ТОВ «БК «Тріумф» до ТОВ «ІК «Укркапітал» про стягнення 2 838 382, 92 грн. тощо.

Надані позивачем до письмових пояснень листи також жодним чином не свідчать про визнання відповідачем наявної суми боргу в межах строку позовної давності та не підтверджують факту її переривання.

З огляду на наведене, дату подачі позову до суду 07.07.2017 (підтверджено вхідним реєстраційним штампом Господарського суду міста Києва) та заяву відповідача про застосування строків позовної давності, апеляційний суд дійшов висновку про законність рішення місцевого суду про відмову в задоволенні позову по спливу строку позовної давності.

Доводи апелянта (позивача) з приводу порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права, неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 240, 269-270, 273, 275, 281-284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Тріумф» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 12.10.2017 у справі № 910/11069/17 - без змін.

Матеріали справи № 910/11069/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26.12.2017

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Є.Ю. Пономаренко

Н.Ф. Калатай