ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2017 р. Справа № 914/1438/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрченка Я.О.

суддів Дубник О.П. Хабіб М.І.,

за участю секретаря судового засідання Лялька Н.Р.

та представників:

позивача: Козій І.Ю. - адвокат;

відповідача: Альховська С.В. - представник (довіреність від 28.07.2017);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Імшеницької Т.С. від 23.11.2017

на рішення Господарського суду Львівської області від 06.11.2017 (головуючий суддя Кітаєва С.Б., судді Ділай У.І. та Мазовіта А.Б.)

у справі № 914/1438/17

за позовом: Фізичної особи-підприємця Імшеницької Тетяни Сергіївни, м. Львів

до відповідача: Приватного підприємства "Мокоша", м. Львів

про стягнення 14 553, 00 грн

У липні 2017 року Фізична особа-підприємець Імшеницька Тетяна Сергіївна звернулась до Господарського суду Львівської області з позовом до Приватного підприємства "Мокоша" про стягнення 14 553, 00 грн заборгованості за замовленням на надання транспортних послуг по перевезенню вантажів № 1 від 24 квітня 2017 року.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 06.11.2017 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

При прийнятті рішення суд виходив того, що первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення, а договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Отже суд не прийняв як належний доказ по справі, долучену позивачем копію акту 150-2 С виконаних робіт від 18 вересня 2017 року, який складений в односторонньому порядку позивачем уже після подання та реєстрації у господарському суді позовної заяви та після вручення відповідачу продукції (05.05.2017).

Також суд вказав, що шляхом підписання Актів виконаних робіт № 150 С та 150-1 С від 03.05.2017 сторони по справі підтвердили відсутність будь-яких застережень чи претензій до один одного з приводу виконання Позивачем транспортного обслуговування за маршрутом Серпи, (Республіка Польща) - Томашув-Любельський (Республіка Польща) - м/п Рава-Руська - м. Львів, то загальна сума транспортного обслуговування за цим маршрутом, яка підлягала до оплати Відповідачем на користь Позивача становила 13 447, 00 грн і як вбачається з матеріалів справи відповідачем оплачена. Отже позивач прийнявши роботи, змінив умови договору щодо ціни.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, просить його скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю.

Зокрема, скаржник зазначає про безпідставність посилань суду на те, що заявка на перевезення ватажу є попередньою угодою, а відтак сторони в подальшому узгодили дійсну вартість послуг перевезення відповідними актами наданих послуг, оскільки договір про наміри, якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором (п. 4 ст. 635 ЦК України).

Також безпідставними вважає посилання суду щодо внесення зміни ціни в договір з огляду на підписання актів наданих послуг на меншу суму, оскільки в силу ст. 632 ЦК України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках та на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 01.12.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 12.12.2017.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 06.11.2017 та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача підтримала заперечення, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просила рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши доводи представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення Господарського суду Львівської області від 06.11.2017 у справі № 914/1438/17 - залишити без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, за замовленням на надання транспортних послуг по перевезенню вантажів №1 від 24 квітня 2017 року, замовником якого було ПП "Мокоша", перевізнику - ФОП Імшеницька Т.С. доручено надати транспортні послуги по перевезенню молочної продукції вага (брутто), об'єм, кількість, вид упаковки (на 1 авт.): 8 702, 00 кг - м. Серпц, вул. Жеромскего, 2А, 11 184, 00 кг - Томашів Любельський "Млековіта") за маршрутом перевезення: Серпц (РL) - Томашув-Любельські (РL) - м. Львів (Україна); дата і час завантаження:Серпц - 27.04.2017 на 09:00, Томашів - 28.04.2017 на 07:00; термін доставки вантажу: 04.2017 року; адреса завантаження: м. Серпц, вул. Жеромскего,2А, Польща, Томашув-Любельські, Польща, "Млековіта"; митний перехід: Рава-Руська; вантажоодержувач : ПП "Мокоша" Львів.

Відповідач (отримувач) підтверджує, що молочна продукція доставлена перевізником (позивачем) від постачальника товару 05.05.2017, зобов'язання за замовленням позивачем виконано. Зазначене підтверджується і наявними у справі копіями міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR ).

Позивач підтверджує, що направляв відповідачу рахунки-фактури та акти наданих послуг (виконаних робіт) по перевезенню вантажу на підставі замовлення №1 від 24.04.2017, а саме: рахунок-фактуру №150 С від 27.04.2017 (на оплату послуг в розмірі 7 000, 00 грн по маршруту Серпц (Польща)- м/п Рава - Руська -м/п Рава - Руська - м. Львів) та рахунок-фактуру №150-1 С від 27.04.2017 (на оплату послуг в розмірі 6 447, 00 грн по маршруту Томашув-Любельський (Польща)-м/п Рава-Руська- м/п Рава - Руська - м. Львів), а в загальному - на суму 13 447, 00 грн, а також направляв Акти виконаних робіт №150 С вартістю 7 000, 00 грн наданих транспортних послуг по маршруту Серпц (Польща)- м/п Рава-Руська м/п Рава -Руська- м. Львів) та Акт №150-1 С вартістю 6 447, 00 грн наданих транспортних послуг по маршруту Томашув-Любельський (Польща) -м/п Рава-Руська м/п Рава - Руська - м. Львів. Акти підписані позивачем і відповідачем, завірені їх гербовими печатками без будь-яких зауважень (виправлень), претензій стосовно виконаних робіт (наданих послуг), у тому числі стосовно обсягів наданих послуг та їх вартості.

Матеріалами справи підтверджується, що скеровані ним відповідачу рахунки-фактури на оплату наданих транспортних послуг згідно замовлення №1 від 24.04.2017 (рахунки-фактури № 150 С і № 150-1 С) відповідач оплатив повністю. Сторони не заперечують вказані обставини.

Доказів того, що між позивачем і відповідачем існували ще інші договірні відношення по наданню транспортних послуг по перевезенню молочної продукції за маршрутом Серпц (РL) - Томашув-Любельські (РL) - м.Львів (Україна) від постачальника Польща, "Млековіта" (адреса завантаження: м.Серпц, вул.Жеромскего,2А, Польща) отримувачу продукції, ПП "Мокоша" (Україна), зокрема з моменту підписання замовлення №1 (тобто з 24.04.2017) позивач суду не надав і на такі обставини не посилається.

Акти складені перевізником, ФОП Імшеницька Т.С. і замовником, ПП "Макоша", на предмет того, що загальна сума транспортного обслуговування по маршруту Серпц (Польща)-м/п Рава-Руська -м/п Рава-Руська-Львів (акт №150 С) складає 6 447, 00 грн, роботи виконані в повному об'ємі і відповідають вимогам транспортного замовлення; загальна сума транспортного обслуговування по маршруту Томашув -Любельський (Польща)-м/п Рава-Руська-м/п Рава-Руська - Львів складає 7 000, 00 грн, роботи виконані в повному об'ємі і відповідають вимогам транспортного замовлення.

Оскільки визначена Позивачем у вищевказаних актах виконаних робіт вартість транспортного обслуговування (13 447, 00 грн) була оплачена Відповідачем на розрахунковий рахунок Позивача, свої зобов'язання по оплаті послуг за Замовленням № 1 Відповідач здійснив належним чином.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч. 1 ст. 909 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Частинами 1, 3 статті 181 ГК України визначено, що допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до частини 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Сторони є вільними в укладенні договору, а також у визначенні форми договору (усна чи письмова), що підтверджується ст. 218 ЦК України, яка передбачає, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорюваних окремих його частин може доводитися, в тому числі, письмовими доказами.

Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Частиною 3 ст. 909 ЦК України передбачено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Міжнародні автомобільні перевезення регламентуються Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (надалі - Конвенція), підписаною в Женеві 1956 року (для України набрала чинності 09.09.2006) та Угодою між Урядом України і Урядом Республіки Польщі про міжнародні автомобільні перевезення (надалі - Угода), яка ратифікована Законом України "Про ратифікацію Угоди між Урядом України і Урядом Республіки Польщі про міжнародні автомобільні перевезення" від 21.09.2000.

В статті 1 Конвенції зазначено, що вона застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, в яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Відповідно до ст. 4 Конвенції, договір перевезення встановлюється накладною. Згідно з ч. 1 ст. 9 Конвенції накладна, поки не доведено зворотне, є доказом умов договору та підтвердженням прийняття вантажу.

Як на підставу стягнення вищевказаної суми з Приватного підприємства "Мокоша" позивач покликається на договір перевезення вантажів, викладений у формі замовлення про надання транспортних послуг по перевезенню вантажів №1 від 24.04.17 на суму 28 000, 00 грн. Оскільки, відповідачем частково оплачено вартість наданих послуг в розмірі 13447,00 грн., то Позивачем заявлено вимогу про стягнення з Приватного підприємства "Мокоша" 14 553, 00 грн вартості перевезення.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 50 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено істотні умови договору перевезення вантажу автомобільним транспортом, якими є найменування та місцезнаходження сторін, найменування та кількість вантажу, його пакування, умови та термін перевезення, місце та час навантаження і розвантаження, вартість перевезення, інші умови, узгоджені сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України).

Статтею 511 ЦК України встановлено, що зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Слід також зазначити, що статтею 104 Статуту автомобільного транспорту Української УРСР передбачено, що остаточний розрахунок за перевезення вантажів провадиться замовником автотранспорту на підставі рахунку автотранспортного підприємства або організації.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-ХІ// "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон № 996-ХІ//).

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо,0 - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства; від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Отже договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку.

Відтак суд повинен надавати оцінку первинним документам, які підтверджують факт здійснення господарської операції.

До позовної заяви позивачем долучено замовлення на надання транспортних послуг по перевезенню вантажів № 1 від 24.04.2017 та товарно-транспортні накладні. В позовній заяві позивач посилається на невиконання відповідачем заявки. Позов подано 13.07.2017.

Поряд з цим, 19.09.2017 позивачем подано до місцевого господарського суду пояснення по справі, до яких останній долучив копію акту 150-2 С виконаних робіт від 18.09.2017 на суму 14 553, 00 грн.

Місцевий господарський суд не прийняв, як належний доказ вказаний акт, оскільки такий складений в односторонньому порядку позивачем уже після подання та реєстрації у господарському суді позовної заяви, в ході розгляду справи, після вручення продукції (05.05.2017) отримувачу, ПП "Мокоша".

Отже, такий не слугував підставою подання позову.

Позивач не звертався до відповідача (до подання позовної заяви) з жодними вимогами чи претензіями.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що односторонньо складений позивачем після подання позовної заяви до місцевого господарського суду 18.09.2017 акт №150-2 С не є в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції та не може слугувати підставою для стягнення коштів за позовною заявою, підставою подання якої було невиконання заявки.

Доводи скаржника про безпідставні висновки місцевого господарського суду щодо зміни ціни договору, посилання суду на те, що заявка на перевезення вантажу є попередньою угодою жодним чином не спростовують сам факт відсутності належних доказів щодо здійснення господарської операції, зокрема надання транспортних послуг, відтак не впливають на правомірний висновок місцевого господарського суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки скаржник, у встановленому законом порядку, не подав належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтовували правомірність та підставність заявленного позову, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Львівської області відповідає законодавству, матеріалам та дійсним обставинам справи, а тому не вбачає підстав його для зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 06.11.2017 у справі № 914/1438/17 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 14.12.2017

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Дубник О.П.

Суддя Хабіб М.І.