РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2017Справа №910/18581/17

Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Інтелпол"

до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація)

про визнання права власності на нерухоме майно

Представники сторін:

від позивача: Ковальов С.В. - представник за довіреністю № б/н від 20.11.2017 р.;

від відповідача: Зденик Т.В. - представник за довіреністю № 062/01/10-117 від 06.01.2017 р.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Інтелпол" до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що відповідач не визнає його право власності на нежитлове приміщення загальною площею 177,2 кв.м, розташоване на вулиці Мартиросяна, будинок 19 літера «А» в місті Києві, а відмова відповідача у підписанні акту приймання-передачі нежитлового приміщення вважає такою, що порушує право позивача володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майновим на власний розсуд.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.10.2017 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 28.11.2017 року.

24.11.2017 р. до канцелярії суду позивач подав документи по справі на виконання вимог ухвали суду від 26.10.2017 р.

28.11.2017 р. до канцелярії суду відповідач подав відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні оголошено перерву до 05.12.2017 року.

В судовому засіданні 05.12.2017 року представник позивача подав суду пояснення щодо відзиву.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

02.04.2008 року Солом'янською районною у місті Києві радою прийнято рішення № 255, яким затверджено перелік об'єктів комунальної власності Солом'янського району м. Києва, що підлягають приватизації у 2008 році. До вказаного переліку включено нежиле приміщення за адресою: вул. Мартиросяна, 19, яке підлягало приватизації шляхом викупу позивачем - товариством з обмеженою відповідальністю Інформаційно-аналітичною та інвестиційною фірмою "Інтелпол".

Однак, відповідачем в порушення положень ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» не здійснено підготовки об'єкта малої приватизації до продажу у двомісячний термін. В подальшому позивачем направлено пропозицію щодо укладення договору купівлі-продажу спірного майна - нежитлового приміщення загальною площею 177,2 кв.м. за адресою м. Київ, вул. Мартиросяна, 19 літера «А».

У зв'язку з тим, що відповідач ухилився від укладення вказаного договору, позивач в 2013 році звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Департаменту комунальної власності міста Києва в особі Київської міської ради (КМДА) про зобов'язання укласти договір купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 177,2 кв.м., розташованого у м. Київ, вул. Мартиросяна, 19, літера «А», та відшкодування завданої шкоди.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.11.2013 року у справі № 910/13241/13 у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Інтелпол» відмовлено в повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.04.2014 року у справі № 910/13241/13 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Інтелпол" задоволено частково. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.11.2013 по справі № 910/13241/13 змінено. Викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції: "Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Інтелпол" задовольнити частково. Зобов'язати Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) укласти протягом 1 (одного) календарного місяця з Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтелпол" () договір купівлі - продажу нежитлових приміщень загальною площею 177,2 кв.м розташованих на вулиці Мартиросяна, будинок 9 літера "А" в місті Києві, редакції, запропонованій позивачем.

У зв'язку з тим, що відповідач ухилявся від укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, який відповідача зобов'язано укласти постановою Київського апеляційного господарського суду у справі № 910/13241/13 від 01.04.2014 року, в липні 2015 року позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з вимогою про визнання дійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень загальною площею 177,2 кв.м., розташованих на вул. Мартиросяна, будинок 19 літера «А» в місті Києві у відповідній редакції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.09.2015 року у справі № 910/18815/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 24.02.2016 року, задоволено позовні вимоги ТОВ «Інтелпол» (позивач), визнано дійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень загальною площею 177,2 кв.м., розташованих на вулиці Мартиросяна, будинок 19 літера «А» в місті Києві, в редакції затвердженій постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.04.2014 у справі № 910/13241/13.

Частиною 3 статті 35 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до затвердженого постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.04.2014 у справі № 910/13241/13 договору купівлі-продажу нежитлового приміщення покупець зобов'язаний протягом 10 днів з моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації цього договору внести 77 155 (сімдесят сім тисяч сто п'ятдесят п'ять) гривень 60 коп. податку на додану вартість за придбаний Об'єкт приватизації.

Покупець зобов'язаний внести 308 622 (триста вісім тисяч шістсот двадцять дві) гривень 40 коп. за придбаний Об'єкт приватизації протягом 180 календарних днів з моменту переходу до нього права власності на Об'єкт приватизації. Строк оплати може бути продовжений ще на 180 календарних днів за умови внесення покупцем не менше 50 відсотків від цієї суми. Плата за об'єкт приватизації вноситься на підставі цього договору.

В матеріалах справи наявні докази оплата за вищезазначені приміщення згідно договору купівлі-продажу нежитлового приміщення загальною площею 177,2 кв.м. на загальну суму 385 778,00 грн.

Листами №11/16 від 09.06.2016 року, №15/16 від 11.08.2016, №16/0916 від 14.09.2016 року, №18/09 від 30.09.2016 року позивач звертався до відповідача з проханням надіслати на його адресу оформлений належним чином та підписаний Департаментом акт прийому-передачі нежитлового приміщення загальною площею 177,2 кв.м., розташованих на вулиці Мартиросяна, будинок 19 літера «А» в місті Києві.

У відповідь листом №062/11/13-9364 від 16.09.2016 року відповідач повідомив, що у резулятивній частині рішення господарського суду міста Києва від 21.09.2015 по справі №910/18815/15 відсутні зобов'язання про підписання акту приймання-передачі нежитлових приміщень площею 177,2 кв.м. на вулиці Мартиросяна, будинок 19 літера «А».

Крім того, відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення.

У зв'язку з чим, позивач вважає, що відповідач не визнає його право власності на нежитлове приміщення загальною площею 177,2 кв.м, розташоване на вулиці Мартиросяна, будинок 19 літера «А» в місті Києві, а відмова відповідача у підписанні акту приймання-передачі нежитлового приміщення вважає такою, що порушує право позивача володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майновим на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1, ч. 2 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною першою ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частин 1, 2 статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом наведеної норми права, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів.

Передумовою для застосування статті 392 Цивільного кодексу України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Позивачем у такому позові може бути лише особа, яка вже є власником майна, а відповідачем - особа, яка не визнає факту належності майна позивачеві та не визнає за ним права здійснювати правомочності власника.

Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги якого звернені до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Предметом цього позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача. Підставою позову є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно. Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують приналежність позивачу спірного майна.

Вказаний спосіб захисту права власності в порядку пов'язаний з тим, що право власності має спиратись на певний титул, щоб бути доведеним перед іншими особами. Саме, суд в разі виникнення спору здійснює це доведення.

Отже, рішення суду про визнання права власності, яке прийнято за результатами розгляду позову, поданого в порядку статті 392 Цивільного кодексу України, є правозахисним актом і спрямоване на захист наявного у позивача права власності.

У зв'язку із цим, момент виникнення права не залежить від набрання рішенням суду законної сили, оскільки підставою для прийняття рішення є наявність у позивача до звернення до суду тих матеріально-правових фактів, з якими закон пов'язує виникнення права власності.

Тобто, підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності, згідно зі статті 392 Цивільного кодексу України, є оспорювання або не визнання існуючого права, а не намір набути вказане право за рішенням суду.

За змістом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України та ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача, а також - належності обраного способу судового захисту.

З огляду на обраний позивачем спосіб захисту свого права, в контексті приписів ст. 392 Цивільного кодексу України, предметом доказування, а, відповідно, і судової оцінки у справі є як наявність у позивача права власності на спірне майно, так і порушення (невизнання) такого права відповідачем.

Зважаючи на викладене в цілому, приймаючи до уваги невизнання відповідачами права власності позивача на нерухоме майно - нежитлове приміщень площею 177,2 кв.м. на вулиці Мартиросяна, будинок 19 літера «А» в місті Києві, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати за товариства з обмеженою відповідальністю "Інтелпол" (03186, м. Київ, вулиця Мартиросяна, будинок 19, ) право власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення загальною площею 177,2 кв. м, розташоване на вулиці Мартиросяна, будинок 19 літера «А» в місті Києві.

3. Стягнути з Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) (01001, м. Київ, вулиця Хрещатик, будинок 10, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Інтелпол" (03186, м. Київ, вулиця Мартиросяна, будинок 19, ) судовий збір в розмірі 5 786 (п'ять тисяч сімсот вісімдесят шість) грн. 67 коп.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 21.12.2017 року.

Суддя С.М. Мудрий