ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.12.2017 Справа № 907/730/17

За позовом публічного акціонерного товариства Укртелеком, м. Київ, в особі Закарпатської філії ПАТ «Укртелеком», м. Ужгород

до відповідача ОСОБА_1 соціального захисту населення Берегівської районної державної адміністрації, м. Берегово

про стягнення суми 24978,89 грн.

Суддя Васьковський О.В.

Представники:

від позивача - ОСОБА_2 - провідний юрисконсульт відділу правового забезпечення Закрпатської філії ПАТ "Укртелеком" (дов.№1153 від 12.12.16)

від відповідача не зявився ( у судовому засіданні 12.12.17- ОСОБА_3 - керівник, ОСОБА_4 - начальник відділу фінансово - господарського забезпечення-головний бухгалтер (дов.№01-04/1096 від 02.11.17)

СУТЬ СПОРУ: стягнення суми 24978,89 грн. за надані послуги звязку на пільгових умовах.

Позивач позовні вимоги, обґрунтовує тим, що з січня 2016 по грудень 2016 року ним надавалися телекомунікаційні послуги споживачам телекомунікаційних послуг, що проживають в Берегівському районі, які мають право на відповідні пільги, передбачені чинним законодавством. Зазначає, що на виконання вимог п.10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29.01.03 №117, позивачем щомісячно надсилалось на електронну адресу розпорядника «Розрахунок видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг», а також на паперових носіях надсилало уповноваженому органу розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою « 2-пільга». Вказує, що згідно з п.11 вказаного Положення, на відповідача покладено обов'язок звіряння наданої інформації, складання актів звіряння після проведення розрахунків. Акти звірки розрахунків складалися позивачем і також надсилалися відповідачу. Будь-яких претензій щодо виконання позивачем обов'язку надання телекомунікаційних послуг пільговикам від відповідача до ПАТ «Укртелеком» протягом 2016 року не надходило, у зв'язку з чим, позивач вважає, що ним обов'язки ПАТ «Укртелеком» виконані належним чином, у підтвердження чого надано докази надсилання звітів, розрахунку видатків та актів звірки.

Позивач, посилаючись на положення ст. 63 Закону України «Про телекомунікації», ст.ст.48,89,102 Бюджетного кодексу України, п. 2 постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.02, ст. ст.11, 16, 96, 526, 530, 610, 625 ЦК України, ст. ст. 20, 144, 174, 193, 216, 218 ЦК України вказує, що як у нього, так і у відповідача виникають зобов'язання в силу закону та норм його прямої дії, відтак вважає, що у відповідача наявний безумовний обовязок відшкодувати вартість наданих пільг визначеним категорія громадян на отримання телекомунікаційних послуг.

Відповідач у поданих 02.11.17 поясненнях зазначив, що нормами Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» не було передбачено фінансування субвенцій з Державного бюджету на відшкодування втрат за надані пільги з послуг зв'язку у 2016 році, а також не визначено джерела фінансування видатків субвенцій з Державного бюджету за рахунок місцевих бюджетів у частині фінансування пільг по абонплаті за послуги зв'язку, у зв'язку з чим, не здійснювалась реєстрація та взяття на облік фінансових та юридичних зобов'язань за надані послуги у 2016 році. Стверджує, що Законом України № 1789VIII від 20.12.2016 року внесено зміни до Бюджетного кодексу України, якими, зокрема, зі статті 102 виключено норму щодо здійснення компенсаційних виплат за послуги зв'язку окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та передбачено здійснення таких видатків за надані послуги з усіх місцевих бюджетів. При цьому, відповідач зауважив, що Державні соціальні стандарти та нормативи (норми) щодо надання пільг з послуг зв'язку громадянам окремих категорій, що є основою для розрахунку видатків на соціальні цілі, формування їх на підставі бюджетів усіх рівнів і міжбюджетних відносин, забезпеченості адресності спрямування коштів субвенції не затверджені, всупереч вимогам п.10 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України.

У судовому засіданні 12.12.17 у відповідності до ст.77 Господарського процесуального кодексу України оголошувалась перерва.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлено:

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання.

Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Категорії громадян, яким надано пільги з оплати послуг зв'язку, визначені Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справи і деяких інших осіб та їх соціальний захист», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», "Про охорону дитинства".

Позивач - публічне акціонерне товариство «Укртелеком» є оператором телекомунікацій і включений до реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації. Позивач надає телекомунікаційні послуги фізичним особам, в тому числі і тим, що мають визначені законодавством пільги з їх оплати.

Згідно п. 19 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту «учасникам бойових дій надаються такі пільги: позачергове користування всіма послугами зв'язку та позачергове встановлення на пільгових умовах квартирних телефонів (оплата у розмірі 20 процентів від тарифів вартості основних та 50 процентів додаткових робіт). Абонементна плата за користування телефоном встановлюється у розмірі 50 процентів від затверджених тарифів.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги: позачергове безплатне встановлення квартирних телефонів і позачергове користування всіма послугами зв'язку. Абонементна плата за користування квартирним телефоном встановлюється у розмірі 50 процентів від затверджених тарифів, а для інвалідів Великої Вітчизняної війни та війни з Японією зі 100-процентною знижкою від затверджених тарифів.

Згідно із п. 18 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам війни (статті 8, 9) надаються такі пільги: позачергове користування всіма послугами зв'язку та позачергове встановлення телефонів (оплата у розмірі 20 процентів від тарифів вартості основних та 50 процентів - додаткових робіт). Абонементна плата за користування телефоном встановлюється у розмірі 50 процентів від затверджених тарифів.

Пунктом 20 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що особам, на яких поширюється чинність цього Закону (стаття 10), надаються такі пільги: позачергове користування всіма послугами звязку та позачергове встановлення на пільгових умовах квартирних телефонів (оплата у розмірі 20 процентів від тарифів вартості основних та 50 процентів - додаткових робіт). Абонементна плата за користування телефоном встановлюється у розмірі 50 процентів від затверджених тарифів.

Відповідно до п. 11 ст. 20 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема 50-процентна знижка плати за користування телефоном (абонентна плата, оплата послуг електрозв'язку за місцеві телефонні розмови з квартирних телефонів при посекундному обліку їх тривалості). Зазначені у цьому пункті пільги надаються також членам сімей громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, які проживають у жилих будинках (квартирах) усіх форм власності в межах норм, передбачених законом.

Пунктом. 5 ч. 1 ст. 21 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що особам, віднесеним до категорії 2 (пункт 2 статті 14), надаються гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема, першочергове встановлення телефону з оплатою 50 процентів вартості його встановлення.

Згідно приписів п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України „Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів органів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України надаються пільги: 50-відсоткова знижка плати за користування квартирним телефоном ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України і членами їх сімей, які проживають разом з ними.

Згідно абз. 2 ч. 5 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» особам, звільненим з військової служби, які стали інвалідами під час проходження військової служби, надається 50-відсоткова знижка плати за встановлення і користування квартирним телефоном.

Пункт 4 ч. 3 ст. 13 Закону України "Про охорону дитинства" передбачає надання пільг багатодітним сімям, зокрема, позачергове встановлення квартирних телефонів. Абонентна плата за користування квартирним телефоном встановлюється у розмірі 50 відсотків від затверджених тарифів.

Відповідно до п. 3 ст. 63 Закону України Про телекомунікації, телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджені постановою Кабінету міністрів України від 11 квітня 2012 року № 295, визначено, що встановлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Вищенаведені норми законодавства закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікаційних послуг надавати пільгові послуги зв'язку визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Позивач, в тому числі, з посиланням на вказані законодавчі акти вказує, що з січня по грудень 2016 року позивачем надані телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам Берегівського району Закарпатської області району, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та на яких поширювались дія вищевказаних законів, зокрема Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу", Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус", Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону України "Про охорону дитинства".

Зі змісту підпункту "б" пункту 4 частини 1 ст. 89 та ч. 5 ст. 102 Бюджетного кодексу України (у редакції, чинній у спірному періоді) вбачається, що до видатків місцевих бюджетів належать, в тому числі видатки на відшкодування вартості послуг звязку наданих пільговим категоріям громадян, що проводяться за рахунок субвенцій з Державного бюджету України на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року за № 256 було затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі-Порядок), який визначає відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, в тому числі компенсаційних виплат за пільговий зв'язок.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року за №256 встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення згідно п. 3 Порядку є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, відповідач є розпорядником коштів бюджетного фінансування вищезазначених соціальних пільг у Берегівському районі Закарпатської області, а позивач -Публічне акціонерне товариство Укртелеком, м. Київ в особі Закарпатської філії, відповідно - постачальником телекомунікаційних послуг, що надаються на пільгових умовах громадянам, які мешкають у Берегівському районі.

У відповідності до пунктів 10-11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117, підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25-го числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою 2-пільга. Уповноважений орган, у свою чергу, щомісяця має звірити інформацію, що міститься в реєстрі, з інформацією що надходить від підприємства та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадити розрахунки, до уточнення цієї інформації.

З наведеного слід констатувати, що чинне законодавство передбачає відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, при цьому, зобов'язання сторін по даній справі виникають безпосередньо із законів України і не залежать від їх бажання.

Як вбачається з матеріалів справи, з січня по грудень 2016 року позивачем надані телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам Берегівському району Закарпатської області, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та на яких поширювалась дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справи і деяких інших осіб та їх соціальний захист», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» , «Про охорону дитинства».

У підтвердження належного виконання позивачем зобовязань щодо надання пільг окремим категоріям громадян на отримання телекомунікаційних послуг у спірному періоді позивачем подано надіслані на адресу відповідача розрахунки вартості послуг, наданих пільговикам, за формою 2-пільга та акти звіряння розрахунків за формою 3-пільга.

Однак, відповідачем витрати, понесені позивачем внаслідок надання послуг на пільгових умовах визначеним категоріям громадян за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року на загальну суму 24978,89 грн. не відшкодував.

Листами №1108-21/200-2/8 від 15.06.16, №1484-21/200-2/13 від 18.08.16, №1561-21/200-2/13 від 06.09.16, №183-21/200-2/13 від12.10.16, №1986-21/200-2/13 від 08.11.16, №2173-21/200-2/13 від 07.12.16№19-2/200-2/12 від 11.01.1, №139-21/200-2 від 28.01.16, №1099-21/200-2/11 від 14.06.16, №110-21/200-2/13 від 24.06.16, №1525-21/200-2/13 від 29.08.16, №1987-21/200-2/11 від 08.11.16 позивач звертався до відповідача з вимогою відшкодувати вартість наданих послуг, однак відповідач розрахунки за послуги надані позивачем не провів.

На листі №1108-21/200-2/8 від 15.06.16 представником відповідача зроблено відмітку про неприйняття розрахунків за формою 2-пільга , так як згідно наказу Мінпраці №235 не передбачено рядок «компенсуючий орган» і назви управління не відповідає ЄДОПОУ і відсутня печатка. Відповідачем відповіді на вказані листи позивача не надані, будь-яких зауважень, відмов щодо надісланих позивачем листів не надіслано. Вказані листи залишені відповідачем без задоволення.

Невиконання відповідачем відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання послуг на пільгових умовах визначеним законодавством категоріям громадян за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року на загальну суму 24978,89 грн., стало підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача вказаної сум в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Положення ст. 612 Цивільного кодексу України встановлюють, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу вимог ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

При цьому, суд також звертає увагу, що згідно п.5 оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.13, відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язань.

Доводи відповідача щодо відсутності бюджетного фінансування, суд вважає безпідставними та зазначає, що законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах.

Частина 2 ст. 218 ГК України та ст. 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 15.05.12 у справі № 11/446, від 15.05.12 у справі № 3-28гс12 та постанові Вищого господарського суду України від 23.08.12 у справі № 15/5027/715/2011.

Згідно ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України, бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

В порядку ст. 17 Закону України " Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином, відсутність бюджетних коштів у відповідача не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Аналогічна позиція викладена у рішенні Європейського суду з прав людини від 18.10.05 по справі ОСОБА_5 ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України.

Проаналізувавши спірні правовідносини та законодавство яким здійснюється їх правове регулювання, а також подані позивачем докази, суд констатує, чинним законодавством України не передбачена можливість надання або ненадання пільг з оплати за надані телекомунікаційні послуги відповідним категоріям споживачів цих послуг залежно від стану фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається у відповідності до вимог чинних законів України.

З врахуванням наведеного, суд доходить висновку, що саме відповідачем має бути компенсована вартість телекомунікаційних послуг, наданих позивачем на пільгових умовах визначеній законодавством категорії населення на території Берегівського району Закарпатської області у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, що складає суму 24978,89 грн.

Отже, саме відповідач є відповідальною особою за своїми зобов'язаннями, що виникли безпосередньо із Закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від наявності чи відсутності бюджетних асигнувань.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За положеннями статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Відповідачем належних та допустимих доказів на підтвердження виконання належним чином та в повному обсязі зобов'язань по відшкодуванню витрат, понесених позивачем за період з січня 2016 року по грудень 2016 року (включно) внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, суду не надано.

Водночас, позивачем надано суду докази, які підтверджують наявність вказаної у позові заборгованості, існування та розмір якої відповідачем в установленому порядку не спростовано.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 24978,89 грн. заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах доведені доданими до матеріалів справи документальними доказами, у відповідності з вимогами ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України, відтак підлягають задоволенню у повному обсязі.

Отже, позов належить задоволити повністю.

Судові витрати у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у розмірі 1600,00 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору належить покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 15, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

позов задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 соціального захисту населення Берегівської районної державної адміністрації (90202, Закарпатська область, м. Берегово, вул. Мукачівська, 3, код ЄДРЮОФОПтаГФ 03192939) на користь публічного акціонерного товариства "Укртелеком" ( 01601, м. Київ, ОСОБА_5Шевченка,18, код ЄДРЮОФОПтаГФ 21560766) в особі Закарпатської філії публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (88005, м. Ужгород, пл. Кирила і Мефодія, 4):

- суму 24978,89 грн. - невідшкодованих коштів за надані пільговим категоріям громадян телекомунікаційних послуг у період з 01.01.2016-31.12.2016 р.р.;

- суму 1600,00 грн. - у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення суду набирає законної сили і підлягає обовязковому виконанню на території України в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 20.12.17

Суддя Васьковський О.В.