ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.11.2017р. Справа №905/2318/17

за позовом: Державного підприємства «Український державний центр радіочастот», м.Київ, в особі Центральної філії Державного підприємства «Український державний центр радіочастот», м.Дніпро,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Митько Івана Веніаміновича, м.Маріуполь, код НОМЕР_1

про стягнення 1289,19 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Державне підприємство «Український державний центр радіочастот», м.Київ в особі Центральної філії Державного підприємства «Український державний центр радіочастот», м.Дніпро звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Фізичної особи-підприємця Митько Івана Веніаміновича, м.Маріуполь про стягнення суми боргу у розмірі 1238,40 грн, суми штрафної санкції (пені) - 38,97 грн, індексу інфляції - 1,22 грн, 3% річних від суми простроченої суми - 10,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору № від 01.04.2015р. на роботи, пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість в сумі 1238,40 грн, що стало підставою для нарахування пені, інфляційних та 3% річних.

Відповідач в судові засідання 14.11.2017р., 29.11.2017р. не з'явився, будь-яких пояснень по суті спору не надав, витребуваних судом документів не представив. Одночасно, за висновками суду, Фізична особа-підприємець Митько Іван Веніамінович був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи з урахуванням наступних обставин.

За змістом п.3.9.1 постанови №18 від 26.12.2011р. пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За приписами ч.1 ст.64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

В силу норм ст.87 вказаного нормативно-правового акту повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, представникам сторін і третіх осіб, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

За змістом п.32 інформаційного листа №01-08/530 від 29.09.2009р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», якщо відмітка про відправку, зроблена у встановленому порядку на першому примірникові процесуального документа, оформлена відповідним чином, вона, як правило, є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначається про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання.

Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від 15.03.2007р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Статтею 29 Цивільного кодексу України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

За правилами п.5 ч.4 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі повинні міститися такі відомості щодо фізичної особи-підприємця - місцезнаходження (місце проживання або інша адреса, за якою здійснюється зв'язок з фізичною особою - підприємцем).

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно із відомостями, наявними у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача є: АДРЕСА_1.

Ухвала від 13.10.2017р. про порушення провадження по справі та ухвала від 14.11.2017р. про відкладення розгляду справи були надіслані за вказаною вище адресою. Ухвала від 13.10.2017р. була повернута відділенням поштового зв'язку за закінченням строку зберігання. Водночас, станом на дату винесення рішення по справі №905/2318/17 ухвала суду від 14.11.2017р. або докази їх вручення відповідачу до господарського суду не повернулись.

У п.3.9.1 постанови №18 від 26.12.2011р. пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Приймаючи до уваги направлення господарським судом поштової кореспонденції за адресою Фізичної особи-підприємця Митько Івана Веніаміновича, яка наявна у матеріалах справи, в тому числі, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

В силу норм ст.628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За приписами ст.901 вказаного Кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як свідчать матеріали справи, 01.04.2015р. між Державним підприємством «Український державний центр радіочастот» в особі Центральної філії Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» (виконавець) та Фізичною особою-підприємцем Митько Іваном Веніаміновичем (замовник) був підписаний договір № на роботи, пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності радіоелектронних засобів.

Предметом укладеного сторонами правочину є проведення виконавцем робіт, пов'язаних з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності (ЕМС) радіоелектронних засобів (РЕЗ), згідно з виданими дозволами, а також виявлення та усунення дії джерел радіозавад роботі РЕЗ замовника.

За змістом п.3.1 договору № від 01.04.2015р. ціна виконаних робіт, пов'язаних з радіочастотним моніторингом та забезпеченням ЕМС, РЕЗ, визначається на підставі затверджених у встановленому порядку «Тарифів» на роботи (послуги) Державного підприємства «Український державний центр радіочастот», пов'язаних з користуванням радіочастотним ресурсом України та виділенням номерного ресурсу», затверджених рішенням Національної комісії з питань регулювання зв'язку України №1256 від 11.12.2008р. (зі змінами та доповненнями) за один календарний місяць, залежить від кількості РЕЗ щодо яких проводились роботи і не включає податок на додану вартість. Податок на додану вартість нараховується згідно із законодавством України. Розрахунок ціни робіт здійснюється на підставі додатку до договору, що є його невід'ємною частиною.

За змістом додатку до договору № від 01.04.2015р. ціна робіт, пов'язаних з радіочастотним моніторингом та забезпеченням ЕМС, РЕЗ ультракороткохвильового радіозв'язку - для мереж радіозв'язку технологічних користувачів радіочастотного ресурсу: за потужності передавача понад 3 Вт (за кожний номінал частоти кожного РЕЗ) становить 172,80 грн з ПДВ.

Відповідно до п.п.6.1, 6.2 підписаного замовником та виконавцем договору останній укладено на строк 1 календарний рік, набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представником сторін. Дата набрання чинності та строку дії додаткових угод та додатків до цього договору визначається сторонами у тексті самих додаткових угод та додатків. Цей договір вважається подовженим на кожний наступний строк тривалістю 1 календарний рік, якщо жодна зі сторін за 30 календарних днів до закінчення строку його дії не надішле іншій стороні письмове повідомлення про свій намір припинити його дію надалі.

Приймаючи до уваги, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази припинення дії спірного правочину, враховуючи зміст пояснень позивача, які надійшли до господарського суду 03.11.2017р. та були підтримані представником позивача у судовому засіданні 14.11.2017р., з огляду на відсутність заперечень відповідача у цій частині, суд дійшов висновку, що зобов'язання сторін за вказаною угодою автоматично продовжились на наступний рік та були чинними на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

За змістом п.п.3.2 - 3.3 договору № від 01.04.2015р. виконання робіт підтверджується відповідними актами виконаних робіт підписаними обома сторонами. Виконавець після закінчення проведення робіт оформлює рахунки за виконані роботи та разом з актами приймання-передачі виконаних робіт надсилає на адресу замовника до кінця місяця, протягом якого виконувались роботи: якщо замовник не підписує акти виконаних робіт він повинен протягом 5 робочих днів з моменту їх отримання надати виконавцю вмотивовану відмову; у випадку не підписання замовником актів виконаних робіт без вмотивованої відмови у прийнятті робіт по закінченню строку, вказаного в п.3.3.1 договору, акти вважаються підписаними, а роботи прийнятими та підлягають оплаті.

Як вказує позивач, Державним підприємством «Український державний центр радіочастот» в особі Центральної філії Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» були виконані роботи, обумовлені укладеним сторонами правочином та оформлені акти про виконання робіт, пов'язаних з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності (ЕМС) радіоелектронних засобів (РЕЗ) згідно з договором № від 01.04.2015р. за вересень 2015 року №150417424 від 30.09.2015р., за жовтень 2015 року №150417539 від 30.10.2015р., за листопад 2015 року №150418793 від 30.11.2015р., за грудень 2015 року № від 31.12.2015р., за травень 2016 року №16-04-1010 від 31.05.2016р., за липень 2016 року №16-03-3243 від 29.07.2016р., за серпень 2016 року №16-04-2621 від 31.08.2016р., за вересень 2016 року №16-04-3925 від 30.09.2016р., за жовтень 2016 року №160319224 від 31.10.2016р., за листопад 2016 року №160320000 від 30.11.2016р. на загальну суму 1238,40 грн.

При цьому, як свідчать матеріали справи, вищевказані акти виконаних робіт були підписані та скріплені печаткою виконавця та направлені на адресу відповідача 23.06.2017р., що підтверджується наявним у матеріалах справи описом вкладення до цінного листа із відбитком штемпелю відділення поштового зв'язку та засвідчено підписом працівника зв'язку.

За твердженням виконавця, за договором № від 01.04.2015р., підписані з боку замовника акти виконаних робіт на адресу Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» в особі Центральної філії Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» не повертались.

За змістом розділу 6 Оглядового листа №01-06/374/2013 від 18.02.2013р. Вищого господарського суду України «Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України)» відповідно до ч.4 ст.882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими. Отже, відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта. У свою чергу, обов'язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника. Отже, замовник на порушення вимог статей 853, 882 ЦК України безпідставно відмовився від прийняття робіт, своєчасно не заявивши про їх недоліки (за наявності таких), і отже він не звільняється від обов'язку оплатити роботи, виконані за договором підряду (див. постанову Вищого господарського суду України від 11.05.2012р. №21/5005/14068/2011).

В матеріалах справи відсутні докази звернення замовника до виконавця щодо виявлених недоліків виконаних робіт, який фіксує наявність недоліків.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст.ст.34, 36 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, позивачем доведено належними та допустимими доказами виконання робіт, пов'язаних з радіочастотним моніторингом та забезпеченням електромагнітної сумісності (ЕМС) радіоелектронних засобів (РЕЗ), згідно з виданими дозволами, а також виявлення та усунення дії джерел радіозавад роботі РЕЗ замовника на загальну суму 1238,40 грн в межах договору № від 01.04.2015р.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами ч.1 ст.854 вказаного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За приписами п.п.2.1.1, 2.2.2 укладеного сторонами правочину виконавець зобов'язується виконувати роботи, пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпечення ЕМС РЕЗ у смугах радіочастот, що використовує замовник згідно отриманих ліцензій та/або дозволів на експлуатацію РЕЗ, а замовник зобов'язується своєчасно сплачувати на користь виконавця плату за виконання робіт.

Відповідно до п.3.4 договору № від 01.04.2015р. розрахунки між виконавцем і замовником за роботи, пов'язані з радіочастотним моніторингом та забезпеченням ЕМС РЕЗ проводяться шляхом перерахування суми, що вказана у платіжному документі на розрахунковий рахунок виконавця, не пізніше 25 числа місяця наступного за місяцем, у якому був виставлений (оформлений) рахунок.

Як вбачається з матеріалів справи, рахунки на оплату виконаних робіт за договором № від 01.04.2015р. у вересні 2015 року №17424 від 25.09.2015р. на суму 172,80 грн, жовтні 2015 року №17539 від 27.10.2017р. на суму 172,80 грн, листопаді 2015 року №18793 від 27.11.2015р. на суму 172,80 грн, грудні 2015 року №18901 від 23.12.2015р. на суму 172,80 грн, травні 2016 року №1010 від 26.05.2016р. на суму 172,80 грн, липні 2016 року №3243 від 27.07.2016р. на суму 172,80 грн, серпні 2016 року №2621 від 29.08.2016р. на суму 172,80 грн, вересні 2016 року №3925 від 27.09.2016р. на суму 9,60 грн, жовтні 2016 року №19224 від 26.10.2016р. на суму 9,60 грн, листопаді 2016 року №20000 від 28.11.2016р. на суму 9,60 грн були направлені на адресу відповідача 23.06.2017р., що підтверджується наявним у матеріалах справи описом вкладення до цінного листа із відбитком штемпелю відділення поштового зв'язку та засвідчено підписом працівника зв'язку.

Відтак, за висновками суду, з огляду на те, що рахунки на оплату виконаних робіт за договором № від 01.04.2015р. були надіслані позивачем 23.06.2017р., зобов'язання з оплати вказаних робіт на загальну суму 1238,40 грн мало бути виконано не пізніше 25.07.2017р. включно.

При цьому, як вказує позивач та проти чого відповідач в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не заперечує, Фізична особа-підприємець Митько Іван Веніамінович за виконані роботи не розрахувався.

Ухвалами господарського суду від 13.10.2017р., 14.11.2017р. відповідача було зобов'язано надати, в тому числі, докази часткової чи повної оплати відповідачем, визначеної позивачем заборгованості (за наявності) та представити суду відзив на позовну заяву.

Відповідачем вимоги суду виконано не було, правової позиції по суті спору не висловлено, витребуваних доказів не представлено, факт наявності заборгованості перед Державним підприємством «Український державний центр радіочастот» в особі Центральної філії Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» не спростовано.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивач зобов'язання за договором № від 01.04.2015р. виконав належним чином, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за договором обов'язки в частині строку їх виконання та у повному обсязі, суд дійшов висновку, що вимоги Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» в особі Центральної філії Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» до Фізичної особи-підприємця Митько Івана Веніаміновича про стягнення 1238,40 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п.4.1 договору № від 01.04.2015р. сторони несуть відповідальність за невиконання або/чи неналежне виконання своїх зобов'язань за цим договором. За порушення грошових зобов'язань замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який нараховується пеня за кожен день прострочення. Пеня нараховується на суму простроченого платежу, починаючи з 26 числа місяця наступного за місяцем, у якому був виставлений (оформлений) рахунок до повної сплати замовником суми боргу, але не більше ніж за 180 календарних днів з моменту, коли зобов'язання мало бути виконане.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 38,97 грн пені за період з 28.06.2017р. по 09.10.2017р.

Здійснивши перевірку вказаного розрахунку, з урахуванням зазначеної вище судом граничної дати виконання спірного зобов'язання, суд дійшов висновку, що сума пені становить 64,46 грн. Відтак, з огляду на те, що сума пені є фактично більшою, ніж заявлена позивачем до стягнення, враховуючи, що суд обмежений обсягом вимог позивача та не може їх змінити на власний розсуд чи спонукати до їх уточнення, позовні вимоги у вказаній частині підлягають задоволенню на визначену позивачем суму, а саме 38,97 грн.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п.5.1 постанови №14 від 17.12.2013р. пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 10,60 грн за період з 28.06.2017р. по 09.10.2017р.

Здійснивши перевірку вказаного розрахунку, з огляду на те, що позивач припустився помилки при визначенні початку перебігу строку для нарахування процентів річних, суд дійшов висновку, що сума 3% річних становить 7,74 грн.

Крім того, Державне підприємство «Український державний центр радіочастот» в особі Центральної філії Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 1,22 грн за період з 28.06.2017р. по 09.10.2017р.

Дослідивши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, суд зазначає про наступне:

За приписами п.3.2 постанови №14 від 17.12.2013р. пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Незважаючи на те, що позивачем при здійсненні розрахунку інфляційних збитків, вказаних правил враховано не було, за розрахунком суду сума інфляційних збитків є фактично більшою ніж заявлена позивачем до стягнення. Разом з цим, суд обмежений обсягом вимог позивача та не може їх змінити на власний розсуд чи спонукати до їх уточнення, внаслідок чого позовні вимоги у вказаній частині підлягають задоволенню на визначену позивачем суму, а саме 1,22 грн.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, з'ясувавши обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунків пені, 3% річних та інфляційних збитків, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення процентів підлягають частковому задоволенню, а саме на суму 7,74 грн з одночасним задоволення позовних вимог про стягнення пені та інфляційних збитків на заявлені позивачем суми, а саме 38,97 грн та 1,22 грн.

Згідно зі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 1600 грн підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Державного підприємства «Український державний центр радіочастот», м.Київ в особі Центральної філії Державного підприємства «Український державний центр радіочастот», м.Дніпро до Фізичної особи-підприємця Митько Івана Веніаміновича, м.Маріуполь про стягнення суми боргу у розмірі 1238,40 грн, суми штрафної санкції (пені) - 38,97 грн, індексу інфляції - 1,22 грн, 3% річних від суми простроченої суми - 10,60 грн, задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Митько Івана Веніаміновича (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» (03179, м.Київ, просп.Перемоги, 151, ) в особі Центральної філії Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» (49064, Дніпропетровська обл., м.Дніпро, Красногвардійський район, просп.Сергія Нігоян, буд.41, ) основний борг - 1238,40 грн, пеню - 38,97 грн, 3% річних - 7,74 грн, інфляційні збитки - 1,22 грн, а також судовий збір в сумі 1596,45 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

У судовому засіданні 29.11.2017р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 04.12.2017р.

Суддя Ю.О.Паляниця