ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2017 р. Справа № 926/1802-б/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючий суддя Желік М.Б.

Суддів Костів Т.С.

Марко Р.І.

розглянувши апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Івано-Франківськ Головного управління ДФС в Івано-Франківській області вих.№ 10-039/56 від 29.06.2017 року

на ухвалу господарського суду Чернівецької області від 13.06.2017 року

у справі № 926/1802-б/15

за заявою колективного підприємства "Октан", смт. Заболотів Івано-Франківської області

до малого приватного підприємства "Яніс", м. Чернівці

про порушення справи про банкрутство,

за участю представників:

від скаржника: Лаврук В.В.,

від заявника: не з'явився,

від боржника: не з'явився.

Учаснику процесу роз'яснено його права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід складу суду не надходило. Клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлялось.

У судовому засіданні 13.12.2017 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 13.06.2017 року у справі № 926/1802-б/15 (суддя Т.І. Ковальчук) вимоги ДПІ у м. Івано-Франківську до МПП "Яніс" у розмірі 26 354,21 грн. плати за землю відхилено в повному обсязі.

Не погоджуючись з ухвалою господарського суду Чернівецької області від 13.06.2017 у справі № 926/1802-б/15, Державна податкова інспекція у місті Івано-Франківськ Головного управління ДФС в Івано-Франківській області оскаржила її у апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу (вх.№ 01-05/5096/17 від 30.10.2017 року). Апелянт вважає, що вимоги виникли після порушення провадження у справі про банкрутство боржника, тому можуть бути заявлені виключно у ліквідаційній процедурі. Відповідно, ухвала від 13.06.2017 року винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, а вимоги в сумі 26 354,21 грн. підлягають визнанню як вимоги четвертої черги.

Згідно з автоматизованим розподілом справ КП "Документообіг господарських судів", 30.10.2017 року справу за № 926/1802-б/15 розподілено до розгляду головуючому судді Желіку М.Б., а членами колегії визначено суддів Костів Т.С. та Марко Р.І.

Ухвалою суду від 01.11.2017 року апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 29.11.2017 року. 29.11.2017 року розгляд апеляційної скарги відкладено на 13.12.2017 року з підстав, зазначених у відповідній ухвалі суду.

29.11.2017 року на електронну адресу суду від арбітражного керуючого Бігуна Р.Д. надійшов відзив, відповідно до якого просить залишити оскаржувану ухвалу без змін, а апеляційну скаргу розглядати без його участі.

У судовому засіданні 13.12.2017 року представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, просив скасувати оскаржувану ухвалу з підстав, наведених у апеляційній скарзі. Сторони та інші учасники процесу, крім апелянта, явки представників у судове засідання не забезпечили, причин неявки не повідомили, клопотань, заяв щодо розгляду справи не подавали, про час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлялись належним чином.

Відповідно до п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Враховуючи належне повідомлення учасників процесу про дату і час розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за наявними матеріалами та за відсутності представників.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, колегія суддів дійшла до висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню у зв'язку з наступним.

Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 12.01.2016 року за заявою колективного підприємства "Октан" порушено провадження у справі про банкрутство малого приватного підприємства "Яніс".

Постановою від 26.05.2016 року МПП "Яніс" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено розпорядника майна Бігуна Р.Д.

26.05.2017 року Державна податкова інспекція у місті Івано-Франківськ Головного управління ДФС в Івано-Франківській області звернулася до суду із заявою про визнання поточних вимог у справі про банкрутство. Так, на переконання заявника, сума податкового зобов'язання збільшилася на 26 354,21 грн. на підставі самостійно задекларованої суми зобов'язань згідно з поданою декларацією за 2016 рік (травень-грудень) за № від 04.02.2016 року по орендній платі з юридичних осіб. Тому просить визнати вказані поточні вимоги.

Згідно з доданою до заяви ДПІ у м. Івано-Франківську податковою декларацією МПП "Яніс" з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2016 рік підприємство задекларувало орендну плату за земельну ділянку площею 0,9117 га на загальну суму 39 531,33 грн. із щомісячними платежами по 3 294,28 грн. за січень-листопад 2016 року та 3 294,25 грн. за грудень 2016 року. Однак, кредитором заявлено поточні грошові вимоги в розмірі 26 354,21 грн. за травень-грудень 2016 року (3 294,28 грн. х 7 міс. (травень-листопад 2016 р.) + 3 294,25 грн. (грудень 2016 р.).

Відповідно до ст.285 Податкового кодексу України базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв'язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Пунктом 286.2 ст.286 Податкового кодексу України передбачено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (287.3 ст.287 Податкового кодексу України).

Суд звертає увагу, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, і спеціальні норми Закону про банкрутство (у редакції від 19 січня 2013 року) мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Відповідно до ч.1 ст.38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема, у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається; вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі; виконання зобов'язань боржника, визнаного банкрутом, здійснюється у випадках і порядку, передбачених цим розділом.

Відповідно, з 26.05.2016 року у МПП "Яніс" не виникало жодних зобов'язань. А згідно з розрахунком суми орендної плати та заявою органу податкової інспекції борг у розмірі 26 354,21 грн. виник у період травень-грудень 2016 року. Зокрема, як правильно зазначив місцевий суд, податкове зобов'язання МПП "Яніс" з плати за землю за травень 2016 року (найшвидший період, за який кредитором визначено заборгованість) виникло в останній календарний день травня 2016 року (звітного місяця) - 31.05.2016 року, а його сплата мала відбутися з 01 по 30 червня 2016 року включно, однак дані строки настали вже після винесення господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Щодо заперечень апелянта, колегія суддів зазначає про їх безпідставність, оскільки порушення провадження у справі про банкрутство та визнання боржника банкрутом є різними категоріями та мають різні правові наслідки. Як зазначено вище, після визнання боржника банкрутом у останнього не виникає зобов'язань, у тому числі і по сплаті орендної плати. Тому доводи апелянта не спростовують висновків місцевого суду щодо відсутності підстав для визнання вимог Державної податкової інспекції у місті Івано-Франківськ Головного управління ДФС в Івано-Франківській області у розмірі 26 354,21 грн.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Оскаржувана ухвала вказаним вимогам відповідає, місцевим судом повно та всебічно розглянуто вимоги Державної податкової інспекції у місті Івано-Франківськ Головного управління ДФС в Івано-Франківській області і прийнято законне рішення про відмову у визнанні вказаних заявника. Апелянт в апеляційній скарзі не наводить інших норм чи обставин, які б спростовували висновки суду, а також не вказує на порушення судом тих чи інших норм права при прийнятті рішення.

Відповідно до ст. 103 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів доходить висновку, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а ухвала господарського суду Чернівецької області від 13.06.2017 року є законною та скасуванню не підлягає.

Сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги залишається за скаржником.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст. ст. 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Івано-Франківськ Головного управління ДФС в Івано-Франківській області вих.№ 10-039/56 від 29.06.2017 року залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Чернівецької області від 13.06.2017 року у справі № 926/1802-б/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Матеріали даної справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 18.12.2017 року.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Костів Т.С.

суддя Марко Р.І.