ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року Справа № 922/30/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. - головуючого,
Могила С.К.,
Нєсвєтової Н.М.,
розглянувши матеріали касаційної
скаргипублічного акціонерного товариства "Національна акціонерне компанія "Нафтогаз України"
напостанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.09.17
у справігосподарського суду Харківської області №922/30/16
за позовомпублічного акціонерного товариства "Національна акціонерне компанія "Нафтогаз України"
допублічного акціонерного товариства "Харківміськгаз"
простягнення 14147756,94грн.,
за участі представників сторін:

від позивача - Старчик А.А.,

від відповідача - Богдан С.В.,

У С Т А Н О В И В:

04.01.2016 публічне акціонерне товариство "Національна акціонерне компанія "Нафтогаз України" звернулися до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз" 14 147 756,94грн. Позовні вимоги обгрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань з оплати вартості прийнятого ПАТ "Харківміськгаз" природного газу, у результаті чого в останніх утворився борг перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у розмірі 5 305 075,69грн., на суму якого позивач нарахував 7 829 172,26грн. пені, 421 269,61грн., інфляційних втрат, 592 239,38грн. 3% річних.

22.05.2017 рішенням господарського суду Харківської області (суддя Светлічний Ю.В.) позовні вимоги задоволено повністю, ухвалено стягнути з публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерне компанія "Нафтогаз України" 5 305 075,69 грн. боргу, 7 829 172,26 грн. пені, 421 269,61 грн. інфляційних втрат та 592 239,38 грн. 3% річних. Розподілено судові витрати.

12.09.2017 постановою Харківського апеляційного господарського суду (судді Камишева Л.М., Лакіза В.В., Фоміна В.О.) зазначене рішення скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково, стягнуто з ПАТ "Харківміськгаз" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 362 346,96 грн. 3% річних. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" посилалися на неповне з'ясування судом апеляційної інстанції обставин справи, що призвело до неправильного застосування цим судом норм матеріального та процесуального права та ухвалення незаконної постанови, яку просили скасувати у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 4 790 725,19грн. пені, та ухвалити нове рішення про задоволення цих вимог.

Проаналізувавши касаційну скаргу на предмет її обґрунтованості у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення вимог скарги виходячи з наступного.

Постанова та рішення перевіряються судом касаційної інстанції лише в частині відмови у стягненні пені, виходячи з касаційних вимог заявника.

Надаючи належну правову оцінку усім доводам сторін, попередні судові інстанції виходили з того, що 04.01.2013 між публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та публічним акціонерним товариством "Харківміськгаз" було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13-184-Н (далі - договір), відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець - прийняти та оплатити цей газ на умовах укладеного договору.

Пунктом 3.4 договору встановлено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до пункту 6.1. договору в редакції Додаткової угоди № 3 від 28.04.2014р. оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числі місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Згідно п.7.1 договору за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та договором. У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу (розділ ХІ договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 6.1 договору в редакції Додаткової угоди №2 від 31.12.13).

Позивачем на виконання умов договору протягом січня 2013 року - червня 2015 року було поставлено, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 524 233 874,35 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу. Зазначена поставка була оплачена відповідачем не у повному обсязі та з порушенням строків визначених пунктом 6.1. договору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керуючись положеннями ст.ст. 509, 526, 530, 546, 610, 611, 627, 628, 638, 655, 692 Цивільного кодексу України та ст.ст. 173, 175, 216 Господарського кодексу України, посилаючись на доведеність порушення відповідачем умов договору та наявності обов'язку по сплаті поставленого позивачем газу, дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 5 305 075,69 грн., а також зазначив про правомірність розрахунку пені у сумі 7 829 172,26 грн., 3% річних у сумі 592 239,38 грн. та інфляційних втрат у розмірі 421 269,61 грн.

Частково скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний господарський суд виходив із того, що на виконання Постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" з березня 2013 по червень 2015 року між позивачем, відповідачем, Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації були укладені спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ, якими сторони передбачили порядок та строки проведення взаєморозрахунків, зокрема визначили, що усі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

Установивши, що шляхом підписання вказаних протокольних рішень сторони фактично погодились, що оплати поставленого природного газу за договором підлягають сплаті шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного спільного протокольного рішення, факт виконання зазначених рішень підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для нарахування пені, передбаченої підпунктом 7.2. договору, а також 3 % річних та інфляційних втрат визначених частиною другою статті 625 ЦК, на суми заборгованості, погашення якої відбулося за вказаними спільними протокольними рішеннями.

Крім того, положення пунктів 3.4., 6.1. договору свідчать, що розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу. Встановлюючи такий порядок розрахунків, сторони визначили взаємні права та обов'язки: відповідач зобов'язаний був надати підписані та скріплені печаткою акти приймання-передачі природного газу, а позивач - підписати та повернути зазначені акти, або надати письмову відмову від їх підписання. Доказів направлення (вручення, передачі) відповідачу підписаних актів приймання-передачі газу для здійснення розрахунків позивач не надав.

Таким чином, аналіз змісту п.6.1 договору дає підстави стверджувати, що питання кінцевого строку оплати фактично залишилось відкритим. Факт оплати відповідачем коштів за отриманий газ не свідчить про настання строку оплати, а є виконанням його зобов'язань у відповідності з п.6.1 договору.

Зазначені висновки суду другої інстанції відповідають вимогам ст.43 ГПК України, апеляційним судом дана ретельна правова оцінка зібраних у справі доказів із правильним застосуванням до спірних правовідносин діючого законодавства, тому правові підстави для скасування постанови суду апеляційної інстанції відсутні. Викладені у касаційній скарзі доводи не спростовують наведених висновків апеляційного суду та пов'язані з вирішенням питання про достовірність поданих заявником доказів, перевагу одних доказів над іншими і фактично зводяться до необхідності надання нової оцінки доказів по справі, що з урахуванням положень ст.ст.111-5, 111-7 ГПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до положень ст.111-9 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити в силі одне із раніше прийнятих рішень або постанов.

Керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119 -11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерне компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.09.2017 у справі №922/30/16 господарського суду Харківської області - без змін.

Головуючий суддя В.Я. Карабань

Суддя С.К. Могил

Суддя Н.М. Нєсвєтова