ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2017 р. Справа № 920/1343/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Гребенюк Н. В., суддя Барбашова С.В.

секретар судового засідання Казакова О.В.

за участю представників сторін:

позивача - Гермаш С.М., довіреність № 2166 від 04.09.17 р.

відповідача, Олексенко Р.М., довіреність б/н від 19.03.14 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 3362 С/3) на рішення господарського суду Сумської області від 23.10.15 р. у справі № 920/1343/15 (суддя Котельницька В.Л., повний текст складено 26.10.2015 р.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія", м. Київ

до Фізичної особи - підприємця Олексенко Надії Василівни, м. Суми

про стягнення 9015,74 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" звернулося до господарського суду з позовною заявою, в якій просило стягнути з відповідача - Фізичної особи підприємця Олексенко Надії Василівни 9015,74 грн. у якості відшкодування збитків, а також покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на вимоги пп. г) 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. 993, ч. 1 ст. 1191 Цивільного Кодексу України, та ін.

Рішенням господарського суду Сумської області від 23.10.2015 р. у справі № 920/1343/15 (суддя Котельницька В.Л., повний текст складено 26.10.2015 р.) позов задоволено. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Олексенко Надії Василівни (40034, АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40; ) збитки у розмірі 9015 грн. 74 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 1827 грн. 00 коп.

Рішення мотивоване, зокрема з тих підстав, що право регресної вимоги виникло у позивача з моменту виплати страхового відшкодування, а саме 14.08.2014 р., що підтверджується платіжним дорученням. Відповідач, жодних дій, спрямованих на погашення заборгованості в добровільному порядку на вчинив. Позивачем надані необхідні документи в обґрунтування позовних вимог, відповідач своїм правом на участь у судових засіданнях та подання заперечень на позовні вимоги не скористався, не подав суду доказів сплати суми завданих збитків, та ін.

Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, з мотивів та підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, зокрема, що судом не взято до уваги тієї обставини, що укладення полісу не породжує жодних прав та обов'язків відповідача перед позивачем, оскільки поліс укладено не з фізичною особою-підприємцем Олексенко Надією Василівною, а з громадянинкою Олексенко Надією Василівною з зазначенням даних паспорта громадянина України та транспортного засобу РУТА-20, номер НОМЕР_2, яке не використовується, як таксі, маршрутне таксі. В описовій частині оскаржуваного рішення зазначено, що завдана відповідачем майнова шкода носить безспірний характер який породжує факт виникнення цивільно-правових обов'язків, виконання яких покладено на відповідача відповідно до чинного законодавства України.

Відповідач зазначає, що висновок суду першої інстанції про завдання майнової шкоди саме відповідачем, а не ОСОБА_4 спростовується матеріалами справи, оскільки відсутні належні докази реєстрації права власності за Олексенко Надією Василівною на автомобіль марки Рута-20, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 на час дорожньо-транспортної пригоди 27.05.2014 р. У відомостях про дорожньо-транспортну пригоду № 939141 відображено, що власником автомобіля марки Рута-20, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_5, а не Надія.

Крім того, відповідач зазначає, що транспортний засіб автомобіль НОМЕР_3 не використовувався в підприємницькій діяльності 27.05.2014 р., а власником зазначеного джерела підвищеної небезпеки не є суб'єкт підприємницької діяльності.

Також, в оскарженому рішенні є посилання на ст. 1172 Цивільного Кодексу України, відповідно до якої юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Проте, ОСОБА_4, який порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення на час дорожньо-транспортної пригоди (27.05.2014 р.) не був працівником ФОП Олексенко Надії Василівни, та ін..

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, з мотивів викладених у відзиві на підставі доводів позову та ін.

У додаткових поясненнях до апеляційної скарги (вх. 12814 від 11.12.2017 р.) скаржник зазначає, що укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/7062303 не породжує жодних прав та обов'язків відповідача перед позивачем, оскільки поліс укладено не з фізичною особою - підприємцем Олексенко Надією Василівною, а громадянином без статусу ФОП Олексенко Надією Василівною, а отже взагалі не може бути прийнятий судом як доказ, який має значення для справи, оскільки є зіпсованим, що підтверджується його копією, яка є додатком до позовної заяви. Також зазначає, що водій ОСОБА_4 вжив заходів щодо запобігання чи зменшення подальшої шкоди, а саме не покинув місця скоєння ДТП, та ін.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як свідчать матеріали справи, 24.02.2014 р. між Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" (страховик) та Олексенко Надією Василівною (страхувальник) укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/7062303 (Поліс).

У відповідності до умов Полісу, позивач взяв на себе зобов'язання, у разі настання страхового випадку, за участю забезпеченого транспортного засобу, автомобіля марки Рута-20, державний реєстраційний номер НОМЕР_4, сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам.

Як свідчать матеріали справи, 27.05.2014 р. о 17 год. 30 хв., в м. Суми по вул. Білопільській шлях, 24, сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів, автомобілів марки Рута-20, державний реєстраційний номер НОМЕР_4, та автомобілем марки GEELY CK 1.5, державний реєстраційний номер НОМЕР_5.

Відповідно до відомості ДАІ про дорожньо-транспортну пригоду (а. с. 12-13) та постанови Ковпаківського районного суду м. Суми по адміністративній справі № 592/5796/14-п від 26.06.2014 р. (а. с. 14), зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія транспортного засобу - автомобіля марки Рута-20, державний реєстраційний номер НОМЕР_4, ОСОБА_4, який порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України, тобто своїми діями скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди зазначеним транспортним засобам, завдано механічних ушкоджень.

ПАТ "СК "Уніка" (страховик особи, яка була визнана постраждалою у ДТП) визнала дану подію страховим випадком та здійснила виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування на транспорті № 019030/4014/0000031 у розмірі 9515,74 грн. згідно з платіжним дорученням № 001805 від 23.06.2014 р. (а. с. 19).

ПАТ "СК "Уніка" звернулася у регресному порядку до ПАТ "Української пожежно-страхової компанії" з заявою № 14410 від 14.07.2014 р. про виплату страхового відшкодування за полісом № АС/7062303.

Виконуючи взяті на себе зобов'язання за полісом страхування, позивач виплатив ПАТ "СК "Уніка" страхове відшкодування у розмірі 9015,74 грн., що підтверджуються страховим актом № 00143999 від 20.06.2014 р. та платіжним дорученням № 2766 від 14.08.2014 р.

Таким чином позивач вважає, що загальний розмір фактично понесених ним витрат складає 9015,74 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на п п. г) 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього Закону.

Зокрема, позивач обґрунтовує свої вимоги посилання на наступні підстави:

Транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, а відтак на підставі ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1166 Цивільного Кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст. 1172 Цивільного Кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до ст. 993, ч. 1 ст. 1191 Цивільного Кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Також позивач зазначив, що 21.04.2015 р. звернувся до відповідача з претензією про відшкодування збитків в порядку регресу сума якої становила 9015,74 грн.

Жодних дій зі сторони відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку не було.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

З матеріалів справи вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення, крім іншого, виходив з того, що право регресної вимоги виникло у позивача з моменту виплати страхового відшкодування, а саме 14.08.2014, що підтверджується платіжним дорученням. Відповідач, жодних дій, спрямованих на погашення заборгованості в добровільному порядку на вчинив. Позивачем надані необхідні документи в обґрунтування позовних вимог, відповідач своїм правом на участь у судових засіданнях та подання заперечень позовним вимогам не скористався, не подав суду доказів сплати суми завданих збитків, та ін.

Проте, викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, не відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм не надана правильна та належна правова оцінка, неповно з'ясовані обставини, які мають значення для справи, в зв'язку з чим, є підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого у справі рішення.

Відповідно до вимог ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 86 цього ж кодексу, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Між тим, розглядаючи спір, господарський суд першої інстанції дослідив не усі обставини, з наданням відповідної оцінки зібраним у справі доказам та доводам сторін, що є істотним для правильного вирішення даного спору.

У відповідності до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто винною особою.

Як зазначено вище, винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП відповідно до постанови Ковпаківського районного суду м. Суми у справі № 592/5796/14-п від 26.06.2014 р. визнано водія транспортного засобу - автомобіля марки Рута-20, державний реєстраційний номер НОМЕР_4, ОСОБА_4, який порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України, тобто своїми діями скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до підп. "ґ" п. 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону;

Відповідно до підп. 33.1.4. п. 33.1. ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування.

Проте в разі якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спір з таких зобов'язань повинен вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Зазначене твердження узгоджється з висновками Верховного Суду України викладених у постановах від 22.03.2017 р. у справі № 361/5199/15-ц щодо відповідальності за договорами страхування на випадок ДТП.

У справі, яка переглядається, факт настання страхового випадку встановлено; зафіксовано правоохоронними органами; водія як особу, винну в ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності; позивачем сплачено страхове відшкодування, розмір страхового відшкодування не перевищує ліміту відповідальності страховика, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не є підставою для пред'явлення регресного позову до власника транспортного засобу.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази того, що автомобіль марки Рута-20, державний реєстраційний номер НОМЕР_4 належить або належав на момент скоєння ДТП (27.05.2014 р.) саме відповідачеві - ФОП Олексенко Надії Василівни.

Інших доказів реєстрації, наявності чи відсутності прав щодо автомобіля марки "Рута-20", копію технічного паспорту автомобіля НОМЕР_6, копію договору купівлі-продажу автомобіля НОМЕР_6 суду не надано.

Крім того, за довідкою Регіонального сервісного центру МВС в Сумській області, згідно з обліковими даними ЄДР МВС станом на 29.11.2017 р. за ФОП Олексенко Надією Василівною транспортні засоби на території Сумської області у період з 01.01.2014 р.-31.12.2014 р. не реєструвалися.

А отже, позивачем належними засобами доказування не доведено та не надано доказів того, що в силу вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», він набув право регресної вимоги саме до відповідача, як особи, що має здійснити відповідне відшкодування.

Посилання суду першої інстанції в мотивувальній частині на умови ст. 1172 Цивільного Кодексу України є безпідставними, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_4, який порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди був працівником ФОП Олексенко Надії Василівни.

Більше того, позивачем не надано доказів відповідності ім'я відповідача певним даним зазначеним у відомостях № 9391941 про ДТП (а. с. 12-13) щодо належності йому транспортного засобу.

У зв'язку з наведеним, відсутністю відповідних доказів вини відповідача позов не може бути задоволено.

В даному випадку господарський суд першої інстанцій не встановив дійсних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення спору у справі, не дослідив повно і всебічно спірні правовідносини, не надав їм належної правової оцінки, та дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

З урахуванням вимог ст. 129 ГПК України з позивача на користь відповідача також підлягають стягненню 2009,70 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду не відповідають вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ч. 1 п. 2. ст. 275, ч.1 п. 1, 2, 3 ст. 277, 282, 283, 284 ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Сумської області від 23.10.15 р. по справі № 920/1343/15 скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" м. Київ (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40; ) на користь Фізичної особи - підприємця Олексенко Надії Василівни м. Суми (40034, АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1) 2009,70 грн. судового збору по скарзі.

Наказ доручити видати господарському суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 26.12.2017 р.

Головуючий суддя Пушай В.І.

Суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Барбашова С.В.