ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2017 р. Справа № 911/3283/17

За позовом Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства Кримтеплоелектроцентраль

про стягнення 733159,18грн

Суддя А.Р. Ейвазова

Представники:

від позивача ОСОБА_2 (довіреність №275/16 від 27.12.2017);

від відповідача не зявився

СУТЬ СПОРУ: Дочірня компанія Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України (далі ДК Газ України» НАК «Нафтогаз України») звернулась до господарського суду Київської області з позовом до відповідача - ОСОБА_1 акціонерного товариства Кримтеплоелектроцентраль (далі ПАТ «Кримтеплоелектроцентраль») про стягнення 733 159,18грн, у тому числі:

- 4361098грн основної заборгованості за червень 2014 року вересень 2017року;

- 78652грн пені за період з 17.07.2014 по 03.11.2017;

- 30527грн штрафу, нарахованого за невиконання зобовязань у червні 2014року вересні 2017 року;

- 141696грн втрат від інфляції за період з 01.07.2014 по 30.09.2017;

- 22511грн 3 % річних за період з 17.07.2014 по 03.11.2017;

- 21509грн втрат від інфляції, нарахованих на заборгованість за рішенням Господарського суду Київської області від 02.10.2014 у справі №911/3629/14 за період з 01.07.2014 по 30.09.2017;

- 2154грн 3 % річних, нарахованих на заборгованість за рішенням Господарського суду Київської області від 02.10.2014 у справі №911/3629/14 за період з 17.07.2014 по 31.10.2017.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на прострочення відповідачем виконання зобовязання за договором про реструктуризацію заборгованості №14/12-223, в частині погашення заборгованості з оплати природного газу за договором від 23.03.2010 №06/10-106 поставки природного газу.

Відповідач у справі ПАТ Кримтеплоелектроцентраль відзиву по суті заявлених вимог не надало; в судове засідання представник відповідача не зявився.

Розгляд справи здійснено за відсутності представника відповідача, його відзиву, оскільки:

- про час і місце засідання суду відповідач повідомлений шляхом розміщення 13.11.2017 на офіційному веб-порталі господарського суду Київської області в мережі Інтернет інформації про розгляд справи 24.11.2017;

- ухвала про порушення провадження у даній справі внесена до Єдиного державного реєстру судових рішень та зареєстрована за №70164784.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

23.03.2010 між ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» та ТОВ «Кримтеплоелектроцентраль», правонаступником якого є ПАТ «Кримтеплоелектроцентраль», укладено договір №06/10-106 поставки природного газу, за умовами якого позивач передає у власність відповідача природний газ, а відповідач зобовязується його прийняти та оплатити відповідно до умов, визначених таким договором.

У подальшому у відповідний договір вносились зміни та доповнення шляхом укладення додаткових угод до нього.

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

28.05.2012 між ДК Газ України НАК Нафтогаз України (кредитор) та ТОВ Кримтеплоелектроцентраль (боржник) укладено договір №14/12-223 про реструктуризацію заборгованості (далі договір) (а.с.30-35).

За умовами вказаного договору, кредитор та боржник домовилися про розстрочення погашення заборгованості у вигляді основного боргу, що виник у боржника перед кредитором за договором від 23.03.2010 № 06/10-106 поставки природного газу в порядку та на умовах, визначених таким договором.

Фактично відповідним договором, сторони домовились про зміну строку виконання зобовязання відповідача з оплати поставленого природного газу, що виникло у нього за вищезгаданим договором поставки.

Як визначено сторонами у п. 2.1. договору, загальна сума основного боргу, що підлягає реструктуризації відповідно до п. 1.1. цього договору, складає 1962485,50грн станом на 31.03.2012 року, що підтверджується актом звірки розрахунків.

Згідно п. 2.2. договору, боржник зобовязується сплатити у повному обсязі суму основного боргу, вказану у п. 2.1. цього договору, шляхом сплати зобовязання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості, який викладено сторонами у відповідному пункті договору. Як домовились сторони, грошові кошти по платежах поточного місяця згідно графіка повинні надходити від боржника на рахунок кредитора у сумі, визначеній цим графіком, не пізніше останнього числа місяця, у якому платіж підлягає виконанню.

Пунктом 5.1 такого договору сторонами встановлено, що договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками та діє до 30 квітня 2027 року, а в частині виконання зобовязань за договором до їх повного здійснення.

Згідно графіку, викладеного сторонами у п.2.2 договору, відповідач в рахунок погашення заборгованості перед позивачем має сплачувати по 10 902,70грн у період з з травня 2012 року по березень 2027 року, а у квітні 2027 року 10 902,20грн.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує, що відповідачем за період з червня 2014 року по вересень 2017 року не здійснювалась оплата платежів, передбачених укладеним договором, хоча строк оплати таких платежів настав.

Крім того, позивач вказує, що відповідачем також не здійснювалась оплата платежів за період квітень-травень 2014 року у розмірі 21 805,40грн, що встановлено рішенням Господарського суду Київської від 02.10.2014 у справі №911/3629/14 за позовом ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» до ПАТ «Кримтеплоелектроцентраль» про стягнення 24 769,91грн, яке набрало законної сили (а.с.69-71).

В силу ч.3 ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Предметом спору у даній справі є виникнення у відповідача обовязку сплачувати природний газ відповідно до строків, встановлених договором про реструктуризацію, та застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором, а також чинним законодавством за порушення строків виконання зобовязання.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)

Відповідачем під час розгляду справи не надано суду доказів внесення платежів згідно графіку за період з червня 2014 року по вересень 2017 року у загальному розміру 436 108грн, у звязку з чим заявлені вимоги про стягнення основної заборгованості у розмірі 436 108,00грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 163 205,63грн втрат від інфляції (з яких: 141 696,27грн, нарахованих на заборгованість за платежами червень 2014-вересень 2017 року, за період з 01.07.2014 по 03.09.2017; 21 509,36грн, нарахованих на заборгованість за платежами липень-травень 2014 року, яка стягнута рішенням суду у справі 911/3629/14, за період з 01.07.2014 по 30.09.2017) та 24 665,85грн 3% річних (з яких: 22 511,60грн, нарахованих на заборгованість за платежами червень 2014 року - вересень 2017 року, за період з 17.07.2014 по 03.11.2017 та 2154,25грн, нарахованих на заборгованість за платежами липень-травень 2014 року, що стягнута рішенням суду у справі 911/3629/14, за період з 17.07.2014 по 31.10.2017 /у позовній зазначено період з 17.07.2014 по 03.11.2017, однак, розрахунок позивачем фактично здійснено по 31.10.2017 за 1203дні/).

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд вважає, заявлені вимоги в частині стягнення 163 205,63грн втрат від інфляції та 24 665,85грн 3% річних обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено про стягнення з відповідача 78 652,10грн пені за загальний період з 01.07.2014 по 03.11.2017 та 30 527,60грн 7% штрафу.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Пунктом 3.4 договору, за прострочення виконання зобовязань, вказаних у п. 2.2 договору, боржник зобовязується сплатити кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, суд вважає його арифметично вірним, а вимоги позивача про стягнення 30 527,60грн 7% штрафу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, наведений у позовній заяві, суд зазначає, що нарахування, здійснені позивачем у вказаному розрахунку, є арифметично вірними, та відповідають періодам нарахування пені. Пеня позивачем за кожним платежем розрахована з урахуванням обмежень, визначених ч.6 ст.232 ГК України, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Між тим, при додаванні нарахованих сум пені за кожним платежем, який підлягав оплаті з квітня 2014 року по вересень 2017 року за графіком, загальний розмір пені за розрахунком суду на співпадає з заявленим позивачем до стягнення розміром пені.

Так, за розрахунком суду, загальний розмір пені за заявлені позивачем періоди становить 77 604,44грн, у звязку з чим у задоволенні вимог про стягнення з відповідача 1047,65грн пені суд відмовляє.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню за рахунок відповідача, а саме у розмірі 10 981,67грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства Кримтеплоелектроцентраль на користь Дочірньої компанії Газ України Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 436 108,00грн основного боргу, 77 604,44грн пені, 30 527,60грн штрафу, 163 205,63грн інфляційних втрат, 24 665,85грн трьох процентів річних, 10 981,67грн в рахунок часткового відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 1047,66грн пені у задоволені позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20.12.2017.

Суддя А.Р. Ейвазова