КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2017 р. Справа№ 910/5965/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

при секретарі Волуйко Т.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Мінська Л.І., Мінько О.Є. за довіреністю;

від відповідача: Калусенко В.В. за довіреністю;

від третьої особи, на стороні позивача: не з'явились;

від третьої особи-1, на стороні відповідача: не з'явились

від третьої особи-2, на стороні відповідача: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Роголь Софії Ісааківни

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2017

у справі № 910/5965/14 (головуючий суддя - Пукшин Л.Г., судді Грєхова О.А., Марченко О.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Роголь Софії Ісааківни

до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державна архітектурно-будівельна інспекція України

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1. Державне підприємство ,,Український державний науково-технічний і проектний інститут промислових технологій", 2. Фонд державного майна України

про визнання незаконними дій, скасування свідоцтва про право власності, визнання права власності та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фізична особа-підприємець Роголь С.І. звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства промислової політики України, Головного управління юстиції у м. Києві в особі Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби про визнання незаконними дій, скасування свідоцтва про право власності, визнання права власності та зобов'язання вчинити дії.

В процесі вирішення спору позивачем була подана заява, відповідно до якої вона здійснила уточнення щодо позовних вимог та просила суд:

- визнати незаконними дії Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (яке є правонаступником Міністерства промислової політики України, яке є правонаступником Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном) щодо державної реєстрації права власності від 23.10.2013 р. на нежитлове приміщення, гараж літера "Б" - 58,2 кв.м, сарай - літера "В" - 74,8 кв.м, підпірна стіна (споруди 1, 2-5) разом з асфальтованою ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

- скасувати свідоцтво про право власності 11393381, видане 23.10.2013 р. та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 6966264 від 18.10.2013) права власності на нежитлове приміщення, гараж літера "Б" - 58,2 кв.м, сарай - літера "В" - 74,8 кв.м, підпірна стіна (споруди 1, 2-5) разом з асфальтованою ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

- визнати право власності за Роголь С.І. на підпірну стінку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 23 серпня 2006 р. між гр.ОСОБА_1 та позивачем було укладено договір купівлі-продажу будівлі виробничого корпусу (Літера А), що знаходиться за адресою АДРЕСА_2.

14 лютого 2007 р. позивачем було отримано згоду Київського міського голови на розроблення документації із землеустрою земельної ділянки, що знаходиться за адресою м.Київ, вул. О.Пироговського орієнтовним розміром 0,233 га для реконструкції будівель та споруд.

Позивачем було виготовлено проект відводу земельної ділянки, який було передано на розгляд в Головне управління Держземагентства у м.Києві, але 25.02.2014 р. ним було отримано Висновок до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким було відмовлено в погодженні проекту через зареєстровані права третьої особи на об'єкти нерухомого майна, які знаходяться на цій земельній ділянці.

Предметом права власності, згідно Витягу з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.10.2013 р., є нежитлове приміщення, гараж літера "Б" - 58,2 кв.м, сарай - літера "В" - 74,8 кв.м., підпірна стіна (споруди 1, 2-5) разом з асфальтовою ділянкою.

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.02.2017 у справі № 910/5965/14 в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням першої інстанції, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки підпірна стіна є приналежністю будівлі виробничого корпусу (Літера А), що знаходиться за адресою АДРЕСА_2, є інженерною захисною спорудою, яка призначена для захисту виробничого корпусу від зсувів ґрунту з оточуючої території.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.03.2017 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Суховий В.Г., судді Сулім В.В., Іоннікова І.А.) прийнято скаргу до розгляду, призначено розгляд справи на 11.04.2017.

11.04.2017 у зв'язку з відпусткою судді Суліма В.В. автоматизованою системою здійснено його заміну на суддю Коротун О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження.

11.04.2017 відповідачем подані заперечення на апеляційну скаргу, у яких він просить залишити оскаржуване рішення без змін та відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

11.04.2017 третя особа Держархбудінспекція подала письмові пояснення щодо зміни повноважень інспекції.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.04.2017 відкладено розгляд справи на 16.05.2017.

16.05.2017 у зв'язку із участю у тренінгу судді Коротун О.М. автоматизованою системою здійснено її заміну на суддю Хрипуна О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2017 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження.

16.05.2017 позивачем подано клопотання про виклик у судове засідання судового експерта.

16.05.2017 позивачем подані письмові пояснення щодо обставин справи.

16.05.2017 третьою особою Фондом держмайна України подані письмові пояснення щодо обставин справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2017 відкладено розгляд справи на 17.06.2017, викликано у судове засідання судового експерта.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2017 розгляд справи призначено на 20.06.2017 у зв'язку із відрядженням судді-доповідача.

20.06.2017 у зв'язку із участю судді Хрипуна О.О. у підготовці голів та заступників голів апеляційних суддів Національною школою суддів України автоматизованою системою здійснено його заміну на суддю Суліма В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження.

20.06.2017 від судового експерта надійшли відповіді на запитання, наведені в описовій частині ухвали суду від 16.05.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 відкладено розгляд справи на 18.07.2017

18.07.2017 третьою особою ДП "УкрНТІ "Промтехнологія" подано клопотання про передачу матеріалів справи №910/5965/14 до справи №910/12727/16 щодо банкрутства ДП "УкрНТІ "Промтехнологія".

Судове засідання 18.07.2017 не відбулося у зв'язку із перебуванням на лікарняному головуючого судді Сухового В.Г.

27.07.2017 у зв'язку з перебуванням у відпустці судді Суліма В.В. автоматизованою системою здійснено його заміну на суддю Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження, призначено розгляд справи на 28.08.2017.

28.08.2017 у зв'язку з перебуванням у відпустці судді Іоннікової І.А. та Тищенко О.В. автоматизованою системою здійснено їх заміну на суддю Чорну Л.В. та Хрипуна О.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.08.2017 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.08.2017 відкладено розгляд справи на 11.09.2017.

Відповідно до ст. 77 ГПК України у судовому засіданні оголошувалась перерва з 11 до 18.09.2017.

12.09.2017 позивачем подані додаткові пояснення щодо обставин справи.

15.09.2017 третьою особою ДП "УкрНТІ "Промтехнологія" подано клопотання про відкладення розгляду справи.

15.09.2017 позивачем подані письмові пояснення щодо обставин справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.09.2017 відкладено розгляд справи на 04.10.2017.

04.10.2017 позивачем подані письмові пояснення щодо обставин справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.10.2017 відкладено розгляд справи на 18.10.2017.

Судове засідання 18.10.2017 не відбулося у зв'язку із перебуванням у відрядженні головуючого судді Сухового В.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2017 призначено розгляд справи на 30.10.2017.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2017 призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/5965/14 у зв'язку із призначенням головуючого судді (судді-доповідача) Сухового В.Г. на посаду судді Верховного Суду.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2017 справу № 910/5965/14 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Мартюк А.І., Ткаченка Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2017 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження, призначено розгляд справи на 11.12.2017.

06.12.2017 позивачем подано клопотання про витребування додаткових доказів. Клопотання відхилено колегією суддів, як необґрунтоване.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 07.12.2017 р., у зв'язку перебуванням судді Ткаченка Б.О. у відпустці , сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі №910/5965/14 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Зубець Л.П., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2017 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження.

Треті особи явку представників у судове засідання не забезпечили, не повідомивши про причини, хоча були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення ухвали суду. Неявка представників сторін не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Керуючись ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними в справі документами та за відсутності представників третіх осіб.

Представники позивача (апелянта) у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення має бути скасоване з ухваленням нового рішення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконання наказу Мінпромполітики України від 24 лютого 2004 р. "Про реорганізацію Державного проектного інституту "Укрелектронпроект" м. Вишгород та спеціалізованого проектного бюро "Дніпроінвестпроект" була проведена реорганізація, внаслідок якої ДП "УкрНТІ "Промтехнологія" стало правонаступником всіх майнових і немайнових прав та обов'язків Державного проектного інституту "Укрелектронпроект" та спеціалізованого проектного бюро "Дніпроінвестпроект" ( п.2 наказу №84 від 24.02.2004 р.). Пунктом 3 наказу зобов'язувалось директорів Державного проектного інституту "Укрелектронпроект" м. Вишгород та спеціалізованого проектного бюро "Дніпроінвестпроект" передати, а директора ДП "УкрНТІ "Промтехнологія" прийняти майно реорганізованих підприємств. Приймання-передачу майна оформити актом приймання-передачі, який в 10-денний термін подати до Мінпромполітики України. На підставі затвердженого акта внести зміни до обліку майна та статутного фонду "УкрНТІ "Промтехнологія".

Згідно Акту приймання-передачі державного майна від 22.04.2004 р., складеного спеціально утвореною комісією і затвердженого Міністерством промислової політики, в склад майна, що передавалося, ввійшов майданчик, розміщений за адресою АДРЕСА_1. Кількість будівель та споруд - 1, рік введення в експлуатацію - 1944, площа земельної ділянки - 2506,15 кв.м, загальна площа будівлі - 1269,8 кв.м, в т.ч. підвальні приміщення 417,3.

В подальшому це майно - будівля виробничого корпусу (Літера А) - було відчужене ДП"УкрНТІ "Промтехнологія" на користь Спільного українсько-білоруського підприємства "Укртехносинтез", яке в подальшому продало будівлю гр.ОСОБА_1.

В 2006 році вказане майно було придбане позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 23 серпня 2006, укладеного з гр.ОСОБА_1

23.10.2013 р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Державним агентством України з управління державними корпоративними правами та майном (правонаступником якого було Міністерство промислової політики України, правонаступником якого, в свою чергу, стало Міністерство економічного розвитку і торгівлі України - відповідач у справі), було здійснено реєстраційні дії, на підставі яких було отримано свідоцтво про право власності серія та номер 11393381, видане 23.10.2013 р. Реєстраційною службою ГУ юстиції в м.Києві було зареєстроване право власності (реєстраційний № об'єкта нерухомого майна 00) на нежитлове приміщення, гараж літера "Б" - 58,2 кв.м, сарай - літера "В" - 74,8 кв.м., підпірна стіна (споруди 1, 2-5) разом з асфальтовою ділянкою.

Для встановлення всіх обставин, які мають значення для справи, з метою їх подальшої юридичної оцінки, зокрема, щодо вирішення питання приналежності асфальтованої ділянки разом з підпірною стінкою до будівлі виробничого корпусу та визначення їх єдиною неподільною річчю, судом першої інстанції згідно ухвали від 16.03.2016 р. було призначено судову будівельно-технічну експертизу. Проведення судової експертизи було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

На вирішення експертизи судом було поставлено наступні питання:

1) Чи є асфальтована ділянка, площею 1907,49 кв.м., разом з підпірною стінкою, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (споруди №1, № 2) приналежністю будівлі виробничого корпусу, площею 1264,40 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (Літ. А)?

2) Чи є асфальтна ділянка, площею 1907,49 кв.м., разом з підпірною стінкою, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (споруди №1, № 2) та будівлі виробничого корпусу, площею 1264,40 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (Літ. А) єдиною неподільною річчю?

3) Чи є підпірна стіна, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (споруда №1) необхідною для збереження цілісності асфальтного покриття на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 та на суміжних земельних ділянках?

4) Чи може нежитлова будівля, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, експлуатуватись без підпірної стінки?

5) Яка загальна площа підпірної стіни нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

За результатами проведеної у справі судової експертизи було складено Висновок експерта № 6516/16-43 від 16.11.2016, яким на поставлені судом питання надано наступні відповіді:

1. За результатами проведеного дослідження встановлено, що з технічної точки зору підпірна стіна та асфальтна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (споруда №1 та №2), є приналежністю будівлі виробничого корпусу за вищевказаною адресою, оскільки відповідно до діючих державних будівельних норм, а саме:

- ДБН Б В. 1.1-24-2009 "Захист від небезпечних геологічних процесів. Основні положення проектування" та ДБН В. 1.1-3-97 "Інженерний захист територій, будинків і споруд від зсувів і обвалів. Основні положення" підпірна стіна є об'єктом інженерного захисту даної будівлі від можливих обвальних процесів та призначена для забезпечення надійного, безперебійного та безпечного функціонування будівлі виробничого корпусу;

- ДБН В.2.2-5:2011 "Благоустрій територій" асфальтна ділянка представлена проїздом та автостоянкою є елементом благоустрою території та призначена для створення комфортних умов експлуатації будівлі виробничого корпусу.

2. Відповідно до проведеного дослідження встановлено, що конструкція підпірної стіни (споруда №1) та асфальтна ділянка (споруда №2), розташовані за адресою: АДРЕСА_1, є окремими об'єктами, що функціонально не пов'язані між собою, як наслідок з технічної точки зору вони не можуть бути єдиною неподільною річчю.

3. Виходячи з технічних рішень по влаштуванню інженерного захисту будівлі виробничого корпусу та враховуючи наявну забудову, можливо стверджувати, що підпірна стіна, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (споруда №1), також необхідна для збереження цілісності та безпечної експлуатації асфальтного покриття на земельній ділянці за адресою: м.Київ, вул.Пироговського, буд.19, корп.7/14та вздовж вулиць Дачної та Пироговського.

4. Виходячи з технічних рішень по влаштуванню інженерного захисту будівлі виробничого корпусу, можливо стверджувати, що нежитлова будівля, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до існуючих архітектурно - конструктивних рішень цокольного поверху не може експлуатуватись без підпірної стінки.

5. Відповідно до результатів контрольних обмірів, здійснених експертом під час натурного обстеження, встановлено, що загальна площа поверхні підпірної стіни, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, складає приблизно 316 м2.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що висновки, викладені у висновку судової будівельно-технічної експертизи № 6516/16-43 від 16.11.2016 по питанню приналежності асфальтної ділянки, площею 1907,49 кв.м., разом з підпірною стінкою до будівлі виробничого корпусу (літера А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1264,40 кв.м. не надано стверджувальну та чітку відповідь, яка б підтверджувала, що підпірна стіна призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням. Посилання судового експерта у висновку №6516/16-43 на те, що можливо стверджувати, що з технічної точки зору підпірна стіна є приналежністю, розцінюється судом як припущення, які у відповідності до ст. 32, 34 Господарського процесуального кодексу України не є доказами в господарському судочинстві.

Суд також визначив, що лише у відповідача є докази наявності у нього права власності на спірне майно, зокрема, свідоцтво на право власності № 11393381 від 23.10.2013, витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 11394278 від 23.10.2013 та інвентаризаційні матеріали на будівлі та споруди за адресою АДРЕСА_1.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 6 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України відхилення господарським судом висновку судового експерта повинно бути мотивованим у рішенні. Але відповідного обґрунтування в рішенні суду 1 інстанції не наведено, а висновки, що висновки експерта базуються на припущеннях, не найшли свого підтвердження.

Нормами Закону України "Про судову експертизу" передбачено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду. На експерта, який залучається для проведення експертизи, не покладається обов'язку давати висновки виключно в юридичній площині щодо поставлених питань. Навпаки, суди в силу вимог Господарського процесуального кодексу України зобов'язані зробити висновки шляхом винесення процесуальних документів, виходячи з висновків експерта, які ґрунтуються на спеціальних знаннях.

З аналізу висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 6516/16-43 від 16.11.2016 р. вбачається, що експертом надані повні та обґрунтовані відповіді на питання, які були поставлені йому судом першої інстанції, а саме в п. 1 Висновку стверджувально зазначено, що за результатами проведеного дослідження встановлено, що з технічної точки зору підпірна стіна та асфальтна ділянка, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (споруда №1 та №2), є приналежністю будівлі виробничого корпусу за вищевказаною адресою, оскільки відповідно до діючих державних будівельних норм, а саме ДБН Б В. 1.1-24-2009 "Захист від небезпечних геологічних процесів. Основні положення проектування"; ДБН В. 1.1-3-97 "Інженерний захист територій, будинків і споруд від зсувів і обвалів. Основні положення" підпірна стіна є об'єктом інженерного захисту даної будівлі від можливих обвальних процесів та призначена для забезпечення надійного, безперебійного та безпечного функціонування будівлі виробничого корпусу та ДБН В.2.2-5:2011 "Благоустрій територій" асфальтна ділянка представлена проїздом та автостоянкою є елементом благоустрою території та призначена для створення комфортних умов експлуатації будівлі виробничого корпусу.

В процесі апеляційного перегляду справи судовим експертом були надані пояснення, у яких він вказав, що дослідження здійснювались експертом на основі аналізу чинних будівельних норм та шляхом констатації фактичних умов по забудові ділянки на вул.О.Пироговського, 19, корп. 7/14 у м.Києві. Жодні припущення не були базою для подальшого дослідження, як наслідок висновки судової будівельно-технічної експертизи не можуть мати характер припущень. Формулювання "можливо стверджувати" свідчить про встановлений факт та має категоричну стверджувальну форму. В даному висновку це є стверджувальним виразом і не є припущенням. Відповіді на питання 1, 2 і 5 цілком конкретно відповідають на поставлені питання. На 3 питання відповідь звучить так: підпірна стіна, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (споруда №1) також необхідна для збереження цілісності та безпечної експлуатації асфальтного покриття. На 4 питання відповідь звучить так: нежитлова будівля, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, відповідно до існуючих архітектурно-конструктивних рішень цокольного поверху не може експлуатуватись без підпірної стінки.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Статтею 1 Протоколу №11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Статтею 41 Конституції України п. 2 ч.1 ст.3, ст.321 Цивільного кодексу України визначено, що ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Враховуючи, що згідно зі ст.92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Аналогічну правову позицію наведено у п.1 Постанови №5 від 07.02.2014р. Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав".

Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги якого звернені до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Об'єктом цього позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача. Підставою позову є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно. Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності.

Статтею 319 ЦК України встановлюється, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти до свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Наразі, ст.321 Цивільного кодексу України гарантує, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише в випадках, прямо передбачених законом.

Положеннями ст. 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (п.5 Постанови №5 від 07.02.2014р. Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав").

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Статтею 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З наведених норм закону випливає, що позов про визнання права власності може пред'являтись у випадках, коли належне певній особі право або набуття цією особою права не визнається, оспорюється іншою особою.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 54 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити викладення обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; законодавство, на підставі якого подається позов.

В даному спорі правовим обґрунтуванням законності вимог позивача є позиція, яка цілком ґрунтується на приписах ст. 186, ст.187 та ст. 188 Цивільного Кодексу України, зокрема, річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю.

Приналежність не має самостійного значення та за призначенням без головної речі використовуватись не може, а тому є залежною від головної речі і має допоміжний статус. За загальним правилом приналежність наслідує долю головної речі. Визначення речі приналежністю визначається її природними властивостями, а також характером відносин, що виникають з приводу господарського призначення речі.

І приналежність, і головна річ є фізично самостійними речами, але головна річ має самостійне значення, а приналежність - допоміжне і служить найбільш повному і найкращому використанню головної речі. Головна та приналежна речі утворюють одне ціле, яке передбачає їх використання за єдиним призначенням, а тому вони розглядаються як одна річ.

Положення, викладені в Аналізі Верховного суду України щодо деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, які можуть бути застосовані за аналогією права і до нежитлових будівель, містять в собі наступні висновки: "Складне також питання щодо можливості визнання права власності на господарсько-побутові будівлі, у тому числі за відсутності на земельній ділянці житлового будинку. Враховуючи норми статей 186, 380, 381 ЦК, господарсько-побутові будівлі (сарай, гараж, санвузол і под.), наземні і підземні комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, у зв'язку з чим право власності на такі будівлі та споруди як на окремі об'єкти визнаватися не може. Те, що надвірні приміщення, огорожі та інші надвірні споруди, що обслуговують будівлю (сарай, паркан, колодязь), становлять разом з нею один інвентарний об'єкт, визначено в Інструкції з бухгалтерського обліку необоротних активів бюджетних установ (затверджено наказом Державного казначейства України від 17 липня 2000 р. N 64 (у редакції наказу Державного казначейства України від 21 лютого 2005 р. N 30)).

В силу ст. 188 Цивільний кодекс України якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю (складна річ). Правочин, вчинений щодо складної речі, поширюється на всі її складові частини, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 2 наказу №84 "Про реорганізацію Державного проектного інституту "Укрелектронпроект" від 24.02.2004р. було встановлено, що ДП "УкрНТІ "Промтехнологія" є правонаступником всіх майнових і немайнових прав та обов'язків Державного проектного інституту "Укрелектронпроект" та Спеціалізованого проектного бюро "Дніпроінвестпроект". Однак перелік майна, яке передавалося на підставі цього наказу до правонаступника згідно Акту приймання-передачі від 22.04.2004 р., не містить в собі ознак будь-якого іншого нерухомого майна, окрім будівлі виробничого корпусу.

Відсутність доказів, які б свідчили, що спірне та інше майно, яке знаходилось в момент реорганізації і знаходиться в теперішній час на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 (гараж літера "Б", сарай літера "В"), було на балансі у Державного проектного інституту "Укрелектронпроект" або у відповідача має правовим наслідком відсутність права державної власності на це майно, оскільки таке майно цілком могло фізично існувати, але за своєю правовою природою могло бути самовільно збудованим, не введеним в експлуатацію або могло належати третім особам.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для набуття позивачем права власності на спірне майно з огляду на те, що за умовами договору купівлі - продажу від 23.08.2006р. позивач придбав лише будівлю виробничого корпусу (літера А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, жодного іншого майна, у тому числі спірного, за договором та актом передачі позивачу у власність не передано, не ґрунтується на законі, оскільки право власності на підпірну стіну було набуте позивачем не в силу договору, а в силу закону, а саме п.2 ст. 186, п.2 ст.187 та п.2 ст.188 Цивільного кодексу України. Таким чином, вимога позивача про визнання за ним права власності на підпірну стіну є обґрунтованою, правомірною та підлягає задоволенню.

Клопотання третьої особи на стороні відповідача - Державного підприємства "Український державний науково-технічний і проектний інститут промислових технологій" від 15.09.2017 р. щодо застосування до спірних вимог ч.4 ст.10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", не підлягає задоволенню, оскільки ним не подано належних доказів, що майно - гараж літера "Б" - 58,2 кв.м, сарай - літера "В" - 74,8 кв.м, підпірна стіна (споруди 1, 2-5) разом з асфальтованою ділянкою - знаходиться в нього на праві господарського відання.

Як роз'яснено відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" - згідно з частиною другою статті 4 3 ГПК та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК); п. 2.2. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії (стаття 36 ГПК).

Третьою особою не було виконано неодноразову вимогу суду (ухвали суду від 04 жовтня 2017 р., від 20 жовтня 2017 р. та від 15 листопада 2017 р.) про надання для огляду оригіналів документів, а копії документів, надані суду, не можуть бути підтвердженням права господарського відання, оскільки жоден з них не має сили розпорядчого акта, яким власник майна - відповідач - закріпив би за ДП "Укрпромтехнологія" майно (гараж літера "Б" - 58,2 кв.м, сарай - літера "В" - 74,8 кв.м, підпірна стіна (споруди 1, 2-5) разом з асфальтованою ділянкою), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, на праві господарського відання. Не надходило в справу таких документів і від відповідача.

Копія технічного паспорту, виготовленого станом на 03.02.2009 р. на замовлення ДП "Укрпромтехнологія", містить в собі креслення, на якому будівля літера "А", що належить позивачу, визначена разом з підпірною стіною, що свідчить про приналежність підпірної стіни до основної будівлі літера "А".

Справжність технічного паспорту 1999 р., ніби-то виготовленого на замовлення інституту "Укрелектронпроект", копію якого надано у справу третьою особою, матеріалами справи не підтверджено, оскільки згідно листа Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна від 18.06.2014 р. №35941 (И-2014), матеріали технічної інвентаризації на об'єкт нерухомого майна, розташований за адресою вул.О.Пироговського, 19, корп.7/14, сконцентровані в одній інвентаризаційній справі, яка має номер 13774/32007. Первинна технічна інвентаризація зазначеного об'єкту проводилась в 1992 р. на підставі замовлення Малого державного підприємства "Катран". В подальшому технічні інвентаризації будівлі виробничого корпусу (літ.А) проводились: в 2004 р. на підставі замовлення "УкрНТІ "Промтехнологія" та останній раз в 2006 р. на підставі замовлення СП "Укртехносинтез". Технічна інвентаризація будівель гаража літ. "Б" та сараю літ. "В" проводилась на підставі замовлення "УкрНТІ"Промтехнологія", у якого перебували на балансі зазначені будівлі, в 2009 р.

Листом-підтвердженням від 03.10.2017 р. №062/14-12023 (И-2017) Київським міським БТІ було надано копію схематичного плану земельної ділянки і копію зведеного акта вартості будівель і споруд на об'єкт нерухомого майна, які були виготовлені під час технічної інвентаризації в листопаді 1992р., які свідчать, що технічний паспорт було виготовлено саме Малому державному підприємству "Катран", яке не є стороною у справі. Тобто, технічна інвентаризація в 1999 р. взагалі не проводилась.

Копії інвентарних карток №4611, 4612, 4613 та 46102 не можуть бути прийняті судом до уваги в якості належного доказу наявності у третьої особи права господарського відання на спірне майно з огляду на те, що вказані інвентарні картки не є документами, які підтверджують набуття особою прав власності на майно, оскільки не відносяться до правовстановлюючих документів. При оцінці цих доказів слід врахувати Лист Вищого арбітражного суду від 31.01.2001 № 01-8/98 "Про деякі приписи законодавства, яке регулює питання, пов'язані із здійсненням права власності та його захистом", а саме: "Арбітражним судам слід також виходити з того, що перебування майна, у тому числі приміщень, споруд, будинків, на балансі підприємства (організації) ще не є безспірною ознакою його права власності.

Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов'язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства.

Одним з основних критеріїв визначення законності володіння майном і відображення його на балансі підприємства є джерела фінансування (централізоване або власні кошти підприємства), передача підприємству у володіння майна безпосередньо власником (уповноваженим ним органом) чи підприємством, яке володіє майном на праві повного господарського відання".

Копія наказу Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном за №173 від 13.09.2013 р. не може розглядатись судом в якості належного доказу, оскільки в матеріалах даної справи наявна постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 18.12.2015 р. у справі № 826/10234/14 за позовом фізичної особи-підприємця Роголь С.І. до Міністерства промислової політики України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державне підприємство "Український державний науково-технічний і проектний інститут промислових технологій", про визнання незаконним, протиправним та скасування наказу Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном № 173 від 13.09.2013 р. в частині, в якій встановлено, що сторонами не доведено належними доказами існування оскаржуваного наказу. Обов'язковість рішення суду, що набрало законної сили, встановлено ст.124 Конституції України, ст.115 Господарського процесуального кодексу України, ст.13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів".

Частиною третьою ст.35 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Надання повторної правової оцінки наданим доказам призведе до порушення принципу правової визначеності. "Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу "Брумареску проти Румунії". …принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду (рішення Європейського суду з прав людини "Христов проти України").

Копія картки "Відомості про державне майно" Фонду держмайна України не містить в собі інформації про господарське відання - УКРНТІ "Промтехнологія" вказано там лише балансоутримувачем майна.

Копія витягу з плану санації УКРНТІ "Промтехнологія" не містить в собі затвердження плану санації власником майна - Міністерства економічного розвитку та торгівлі України та на час розгляду цієї справи не затверджений судом, що розглядає справу про банкрутство.

Таким чином, підстави для задоволення клопотання третьої особи на стороні відповідача - Державного підприємства "Український державний науково-технічний і проектний інститут промислових технологій" від 15.09.2017 р. щодо застосування до спірних вимог ч.4 ст.10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" відсутні.

Вимога позивача щодо визнання незаконними дій відповідача щодо державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення, гараж літера "Б" - 58,2 кв.м, сарай - літера "В" - 74,8 кв.м, підпірна стіна (споруди 1, 2-5) разом з асфальтованою ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 обґрунтована і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Порядок), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. № 703 в редакції від 01.01.2013 р., яка діяла на момент подання заяви про реєстрацію, було передбачено, що:

"26. Для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

51. Для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з передачею у власність фізичним та юридичним особам об'єктів нерухомого майна у результаті припинення (ліквідації чи реорганізації) юридичної особи або виділу з неї нової юридичної особи заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 27 - 29 і 31 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав:

2) у разі злиття, приєднання або перетворення юридичної особи - передавальний акт, затверджений засновниками (учасниками) юридичної особи або органом, який прийняв рішення про злиття, приєднання або перетворення юридичної особи, та документ, що підтверджує факт передачі такого майна юридичній особі.

Подання заяви про проведення реєстраційних дій було здійснено на підставі наказу Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном за №173 від 13.09.2013 р., існування якого не було доведено у справі № 826/10234/14 Київського апеляційного адміністративного суду (постанова від 18.12.2015 р.). Крім того, відсутні також документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на нерухоме майно гараж літера "Б" - 58,2 кв.м, сарай - літера "В" - 74,8 кв.м, підпірна стіна (споруди 1, 2-5) разом з асфальтованою ділянкою, відсутній акт приймання-передачі об'єктів цього нерухомого майна або будь-який інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна.

Крім того, п.4 ст. 55 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено: не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв'язку, залізничні колії. Асфальтована ділянка, на яку зареєстроване право власності, не може розглядатись як самостійний об'єкт права власності, оскільки є лише елементом благоустрою згідно ст.21 Закону України "Про благоустрій населених пунктів".

Поняття та співвідношення головної речі та приналежності у світлі питання державної реєстрації права власності на нерухоме майно, також розкривалося у п. 1.2 ("Деякі акценти державної реєстрації права власності на нерухоме майно") Методичних рекомендацій стосовно визначення нерухомого майна, що знаходиться на земельних ділянках, право власності на які підлягає державній реєстрації", що були затверджені наказом Міністерства юстиції України N 660/5 від 14.09.2009 та діяли до квітня 2014 року). Методичними рекомендаціями визначалось, що приналежність не має самостійного значення та за призначенням без головної речі використовуватись не може, а тому, є залежною від головної речі і має допоміжний статус. Державній реєстрації підлягає право власності на головну річ, а витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно має містити інформацію про приналежну річ у розділі "опис нерухомого майна".

Таким чином, право власності на некапітальні споруди (огорожа, ворота) та на об'єкт благоустрою (асфальтована ділянка) та на приналежність будівлі літера "А" (підпірна стіна) взагалі не підлягали державній реєстрації.

В матеріалах справи містяться докази про те, що на підставі припису Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м.Києві від 18.09.2013 р. гараж та сарай були знесені позивачем як аварійні 25.09.2013 р. (тобто до початку проведення державної реєстрації). Ст. 349 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на майно припиняється в разі його знищення. Таким чином, дії відповідача щодо реєстрації права власності на нежитлове приміщення, гараж літера "Б" - 58,2 кв.м, сарай - літера "В" - 74,8 кв.м, що знаходились за адресою: АДРЕСА_2, мають бути визнані незаконними.

Вимога про скасування свідоцтва про право власності індексний номер 11393381 від 23.10.2013р. на ім'я Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 6966264 від 18.10.2013) підлягає задоволенню, оскільки видача свідоцтва про право власності та прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є елементами реєстраційних дій і були передбачені пунктами 6 та 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 червня 2011 р. № 703: Державний реєстратор у встановлених законом випадках за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно, на підставі якого проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Рішення щодо державної реєстрації прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, форму та вимоги до оформлення яких встановлює Мін'юст, приймає державний реєстратор прав на нерухоме майно (далі - державний реєстратор).

Державний реєстратор оформляє рішення за допомогою Державного реєстру прав у двох примірниках, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Отже, оспорюване свідоцтво про право власності та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийняте виключно на підставі наданих державному реєстратору документів, які за своєю природою не можуть вважатись законними. Враховуючи вказаний взаємозв'язок визнання незаконними дій Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо державної реєстрації права власності від 23.10.2013 р. на нежитлове приміщення, гараж літера "Б" - 58,2 кв.м, сарай - літера "В" - 74,8 кв.м, підпірна стіна (споруди 1, 2-5) разом з асфальтованою ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 тягне за собою скасування виданого на їх підставі свідоцтва та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У зв'язку з цим позовні вимоги у частині скасування свідоцтва про право власності 11393381, виданого 23.10.2013 р. на ім'я Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 6966264 від 18.10.2013) права власності на нежитлове приміщення, гараж літера "Б" - 58,2 кв.м, сарай - літера "В" - 74,8 кв.м, підпірна стіна (споруди 1, 2-5) разом з асфальтованою ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як унормовано у п.9 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 рок "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" відповідно до частини першої статті 101 ГПК апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами.

Відповідно до ст. 104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 03.02.2017 р. підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов'язані із розглядом справи, а саме: 7917,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви, 13212,00 грн. витрат по оплаті вартості судової експертизи та 8708,71 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Роголь Софії Ісааківни на рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2017 у справі №910/5965/14 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.02.2017 у справі №910/5965/14 скасувати і прийняти нове рішення.

3. Позов задовольнити повністю.

4. Визнати незаконними дії Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (яке є правонаступником Міністерства промислової політики України, яке є правонаступником Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном) щодо державної реєстрації права власності від 23.10.2013 р. на нежитлове приміщення, гараж літера "Б" - 58,2 кв.м, сарай - літера "В" - 74,8 кв.м, підпірна стіна (споруди 1, 2-5) разом з асфальтованою ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;

5. Скасувати свідоцтво про право власності серія та номер 11393381, видане 23.10.2013 р. та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 6966264 від 18.10.2013) права власності від 23.10.2013 р. на нежитлове приміщення, гараж літера "Б" - 58,2 кв.м, сарай - літера "В" - 74,8 кв.м, підпірна стіна (споруди 1, 2-5) разом з асфальтованою ділянкою, що знаходиться за адресою: м. Київ. вул. О. Пироговського 19, корп. 7/14. яке було зареєстроване Реєстраційною службою Головного управління юстиції в м.Києві за Державним агентством України з управління державними корпоративними правами та майном (правонаступником якого є Міністерство промислової політики України, правонаступником якого є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України), на підставі якого було отримано свідоцтво про право власності серія та номер 11393381, видане 23.10.2013 Реєстраційною службою ГУ юстиції в м. Києві;

6. Визнати за Фізичною особою-підприємцем Роголь Софією Ісааківною (АДРЕСА_1, індивідуальний податковий номер НОМЕР_1) право власності на підпірну стінку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

7. Стягнути з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (01008, м.Київ, вул.М.Грушевського, буд.12/2, ідентифікаційний код 37508596) на користь Фізичної особи-підприємця Роголь Софії Ісааківни (АДРЕСА_1, індивідуальний податковий номер НОМЕР_1) - 7917,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви, 13212,00 грн. витрат по оплаті вартості судової експертизи та 8708,71 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

8. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

9. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/5965/14.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець