РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2017Справа №910/7871/17

Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В.В.

за участю секретаря судового засідання Коваленко О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», м. Київ

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», м. Київ

про стягнення 8 818,00 грн.

За участю представників:

від позивача: Алендар Ю.І.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про стягнення страхового відшкодування в сумі 8 818 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 05.10.2016 у місті Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Toyota Land Cruiser», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та транспортного засобу «Daewoo Matiz», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3 Позивач вказує, що ним, як страховиком транспортного засобу «Toyota Land Cruiser», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, виплачено страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 42 891,29 грн., внаслідок чого до позивача на підставі ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України перейшло право вимоги в межах здійснених фактичних затрат та ліміту відповідальності до відповідача як особи, якою застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_3, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Однак, за твердженнями позивача, відповідачем було добровільно відшкодовано лише частину заподіяної шкоди, а саме на суму 34 073,29 грн., у зв'язку з чим позивачем заявлено до стягнення залишок заборгованості в розмірі 8 818,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2017 порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 07.06.2017.

30.05.2017 на адресу Господарського суду міста Києва надійшов лист Моторного (транспортного) страхового бюро України на запит суду щодо полісу №АЕ/8299856.

07.06.2017 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив, посилаючись на наявність підстав для застосування коефіцієнту зносу деталей транспортного засобу у розмірі 0,2800, оскільки застрахований позивачем транспортний засіб має корозійні руйнування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2017 у справі №910/7871/16 призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України; на вирішення судової експертизи поставлено такі питання: який розмір відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу марки/моделі Toyota Land Cruiser, державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження при ДТП, яка відбулась 05.10.2016р. по бул. Академіка Вернадського, м. Києва, за участю транспортних засобів марки/моделі Daewoo Matiz, державний номерний знак НОМЕР_2 та Toyota Land Cruiser, державний номерний знак НОМЕР_1; який розмір відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу марки/моделі Toyota Land Cruiser, державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження при ДТП, яка відбулась 05.10.2016р. по бул. Академіка Вернадського, м. Києва, за участю транспортних засобів марки/моделі Daewoo Matiz, державний номерний знак НОМЕР_2 та Toyota Land Cruiser, державний номерний знак НОМЕР_1. Провадження у справі зупинено до закінчення проведення судової експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2017 задоволено клопотання експерта про погодження проведення експертизи у строк понад три місяці, зобов'язано позивача та відповідача здійснити попередню оплату проведення експертизи.

28.09.2017 матеріали справи було повернуто до Господарського суду міста Києва разом з висновком судової експертизи №12480/17-54 від 22.09.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.10.2017 поновлено провадження у справі №910/7871/17, розгляд справи призначено на 25.10.2017.

25.10.2017 відповідачем подано до суду клопотання про витребування доказів, а саме витребування з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз наступної інформації: чи наявні на складових частинах кузова, кабіни, рами досліджуваного автомобіля «Toyota Land Cruiser», державний номер НОМЕР_1 корозійні руйнування; чи нараховується коефіцієнт фізичного зносу у зв'язку з наявністю корозійних руйнувань досліджуваного транспортного засобу. Вказане клопотання відповідача залишено судом без задоволення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.10.2017 призначено у справі №910/7871/17 додаткову судову експертизу, проведення якої доручено комісії експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України у тому ж складі судових експертів. На вирішення експертам поставлені наступні питання: яке значення становить коефіцієнт фізичного зносу складових транспортного засобу марки/моделі «Toyota Land Cruiser», державний номерний знак НОМЕР_1; яка вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових транспортного засобу марки/моделі «Toyota Land Cruiser», державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді, яка відбулась 05.10.2016 по бул. Академіка Вернадського, м. Києва, за участю транспортних засобів марки/моделі «Daewoo Matiz», державний номерний знак НОМЕР_2 та «Toyota Land Cruiser», державний номерний знак НОМЕР_1. Провадження у справі зупинено до закінчення проведення судової експертизи.

30.11.2017 на адресу Господарського суду міста Києва надійшов лист Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, в якому суд повідомлено про вирішення під час проведення судової експертизи, призначеної ухвалою суду від 07.06.2017, питання наявності або відсутності корозійних руйнувань у пошкодженого транспортного засобу, у зв'язку з чим експертною установою поставлено питання про доцільність проведення додаткової судової експертизи згідно з ухвалою суду від 25.10.2017. Матеріали справи №910/7871/17 були повернуті експертною установою до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2017 поновлено провадження у справі, розгляд справи призначено на 13.12.2017.

Щодо строку розгляду спору господарський суд зазначає, що розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006р., «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004р.)

В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Одночасно з цим, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989 р.).

За таких обставин, приймаючи до уваги предмет та підстави спору, враховуючи, що провадження у справі двічі зупинялось у зв'язку з призначенням судової експертизи, з огляду на тривалі намагання суду встановити фактичні обставини справи за допомогою належних та допустимих доказів, за висновками суду, справа розглядалась упродовж розумного строку.

У судове засідання представник позивача з'явилась, заперечила проти доцільності повторного направлення справи до експертної установи, позовні вимоги підтримала.

З урахуванням наданих представником позивача пояснень, з огляду на направлені судовим експертом письмові пояснення, господарський суд дійшов висновку про недоцільність повторного направлення матеріалів справи №910/7871/17 до експертної установи згідно з ухвалою суду про призначення додаткової судової експертизи від 25.10.2017. При цьому, господарський суд виходить з мотивів недопущення затягування судового процесу, а також покладення на учасників судового процесу, зокрема відповідача, додаткових судових витрат, пов'язаних з проведенням судової експертизи.

Представник відповідача до суду не з'явився. При цьому, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» належним чином повідомлялось про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідним реєстром поштових відправлень суду. Також судом враховано, що представник відповідача був присутнім у попередніх судових засіданнях та надавав пояснення по справі. Матеріали справи містять відзив відповідача на позовну заяву з висловленою ним позицією по суті справи.

Згідно з п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на неявку представника відповідача, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

У судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України у судових засіданнях складались протоколи, які долучено до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

24.11.2015 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» (страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №2-00 (далі - Договір), відповідно до умов якого позивачем застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Toyota Land Cruiser», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Строк дії Договору встановлено з 27.11.2015 до 24:00 26.11.2016.

05.10.2016 у місті Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Toyota Land Cruiser», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, та транспортного засобу «Daewoo Matiz», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №418754 від 05.10.2016.

Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 08.11.2016 у справі №759/14449/16-п (номер провадження 3/759/6561/16) водія ОСОБА_3 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Згідно з рахунком-фактурою №СМУ00023819 від 10.10.2016, який виставлено Товариством з обмеженою відповідальністю «Саміт Моторз Україна», вартість відновлювальних робіт та деталей, що підлягають заміні, становить 42 891,29 грн.

Страховим актом №5934-02 від 12.10.2016 позивач визнав дорожньо-транспортну пригоду, що сталась 05.10.2016, страховим випадком та призначив до виплати страхове відшкодування за Договором у розмірі 42 891,29 грн.

12.10.2016 позивачем сплачено на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Саміт Моторз Україна»» грошові кошти в сумі 42 891,29 грн., що підтверджується платіжним дорученням №17123 від 12.10.2016.

Одночасно з цим, судом встановлено, що 03.04.2016 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» (страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник) укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АЕ/8299856) (далі - Поліс), а саме транспортного засобу «Daewoo Matiz», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, 100 000 грн. та розміром франшизи 0 грн. Поліс діяв станом на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди 05.20.2016.

29.11.2016 позивач звернувся до відповідача з вимогою вих.№7689 щодо відшкодування витрат Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» на суму 42 891,29 грн.

Згідно з наданим відповідачем розрахунком суми матеріального збитку від 20.02.2017, Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» було визначено суму відшкодування в розмірі 34 073,29 грн. При цьому, з наведеного розрахунку вбачається, що сума шкоди була зменшена внаслідок застосування відповідачем коефіцієнту зносу деталей в розмірі 0,2800.

Спір у справі виник у зв'язку з наявністю підстав, на думку позивача, для відшкодування відповідачем решти витрат в сумі 8 818,00 грн., які фактично понесені позивачем.

За змістом статті 980 Цивільного кодексу України та статті 4 Закону України «Про страхування» залежно від предмета договору страхування може бути особистим, майновим, а також страхуванням відповідальності.

Згідно з положеннями статті 999 Цивільного кодексу України і статей 6, 7 Закону України «Про страхування» за вольовою ознакою страхування може бути добровільним і обов'язковим, тому кожен вид страхування має свої особливості правового регулювання.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, у справі, що розглядається, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, вирішуючи спір, пов'язаний з відшкодуванням шкоди, завданої взаємодією кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема, зіткненням транспортних засобів, слід виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини.

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу, якого визнано винним у вчиненні дорожньої транспортної пригоди, застраховано Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна», то в даному випадку особою, відповідальною за завдані збитки, відповідно положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності та нормами вказаного Закону, є відповідач.

Згідно з ч. 2 ст. 999 Цивільного кодексу України до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Частиною 3 статті 985 Цивільного кодексу України передбачено, що особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Системний аналіз положень Закону дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов'язкового страхування відповідальності страховик приймає на себе зобов'язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди на умовах, визначених саме цим законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За загальним правилом, згідно з положеннями статті 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Однак, спеціальні норми Закону обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями статті 29 Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Отже, виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом покладено на страховика (винної особи) у межах, встановлених цим Законом, та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

При цьому, порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 Цивільного кодексу України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності особи, яка винна у дорожньо-транспортній пригоді, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Такі висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеним у постановах від 22.03.2017 у справах №3-1344гс16, 3-1304гс16.

Ураховуючи наведене, у справі, що розглядається, у відповідача у зв'язку з настанням страхового випадку (ДТП) виник обов'язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком (50 000 грн.) і в межах суми фактичних затрат (тобто, не більше суми фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до позивача у зв'язку з виплатою страхового відшкодування, але виходячи з вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей, та за мінусом франшизи (0 грн.).

Згідно з п. п. 1.2, 1.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 (далі - Методика), дана Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Вимоги Методики є обов'язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб'єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб'єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб'єктами цивільно-правових відносин.

Пунктом 4.3 Методики передбачено, що за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ.

За приписами Методики збільшення від нуля до одиниці коефіцієнту фізичного зносу деталей автомобіля впливає на зменшення вартості його відновлювального ремонту, та при наявності коефіцієнту зносу деталей автомобіля про встановлення вартості його відновлювального ремонту застосування такого коефіцієнту є обов'язковим.

Пунктом 7.38 Методики визначено, що значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Згідно з пунктом 7.39 Методики винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Відповідно до вимог п. 8.2 Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = Ср + См + Сс Х (1- Ез), де: Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.; Ез - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а їх вартість з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Тому, як вказав і Верховний Суд України в постанові від 31.05.2017 у справі №758/10356/14-ц, вартість відновлювального ремонту пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом має сплатити страховик як страхове відшкодування.

Частиною 1 статті 41 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Матеріали справи містять висновок експертів №12480/17 від 22.07.2017 за результатами проведення комісійної судової автотоварознавчої експертизи, проведеної експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз на виконання ухвали Господарського суду міста Києва від 07.06.2017 у даній справі.

Судовими експертами у відповідь на поставлені судом питання було встановлено, що:

1. Розмір відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу марки «Toyota Land Cruiser», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 44 254,03 грн.

2. Розмір відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу марки «Toyota Land Cruiser», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 44 254,03 грн.

При цьому, у дослідницькій частині висновку експертів №12480/17 від 22.07.2017 вказано, що оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди строк експлуатації досліджуваного колісного транспортного засобу не перевищував семи років, а інформація щодо попередніх дорожньо-транспортних пригод відсутня, значення коефіцієнту фізичного зносу Ез не розраховується (підставі п. 7.38 Методики), відповідно = 0.

В свою чергу, за твердженнями відповідача, пошкоджений транспортний засіб мав корозійні руйнування, які відповідно до п. п. «б» п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за №1074/8395 (зі змінами та доповненнями) (далі - Методика), є винятком при визначенні коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу.

З приводу вказаних заперечень відповідача, господарський суд зазначає, що пункт 7.39 Методики відносить до винятків при визначенні коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу наявність у транспортного засобу саме корозійних руйнувань, проте не корозійних пошкоджень.

У листі Київського науково-дослідного інституту судових експертиз вих.№22752/17-54 від 23.11.2017, який надійшов до суду 30.11.2017, експертною установою вказано, що питання щодо наявності підстав для розрахунку коефіцієнту фізичного зносу вирішувалось в первинному висновку комісійної судової авто товарознавчої експертизи №12480/17-54 від 22.07.2017, у якому було встановлено, що значення коефіцієнту фізичного зносу складових транспортного засобу «Toyota Land Cruiser», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 0. Обмеження, за яких необхідно нараховувати коефіцієнт фізичного зносу відповідно до діючої Методики, також наведено у дослідницькій частині висновку (ст. 10 висновку).

Також, у вказаному листі експертної установи зазначено, що при вирішенні питань, які були поставлені перед експертами в ухвалі від 07.06.2017 досліджувались матеріали справи та фотознімки пошкодженого транспортного засобу, на яких видно корозійні пошкодження рами КТЗ, але оскільки на жодній світлині не зафіксовано корозійних руйнувань КТЗ, підстав для розрахунку коефіцієнту фізичного зносу не було при проведенні первинної експертизи і не має наразі. Враховуючи викладене, експертною установою поставлено перед судом питання щодо доцільності проведення наступного експертного дослідження, оскільки результат проведення дослідження не зміниться.

За приписами ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками судових експертів.

Згідно зі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Частинами 5, 6 статті 42 Господарського процесуального кодексу України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу. Відхилення господарським судом висновку судового експерта повинно бути мотивованим у рішенні.

Дослідивши наданий суду висновок судових експертів в сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами, господарський суд дійшов висновку, що внаслідок проведення судової експертизи суду було надано повні відповіді на порушені питання. Зокрема, експертами встановлено розмір завданих збитків та значення коефіцієнту фізичного зносу складових пошкодженого транспортного засобу.

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги пояснення, надані у листі Київського науково-дослідного інституту судових експертиз вих.№22752/17-54 від 23.11.2017, при розгляді даної справи висновок судових експертів №12480/17-54 від 22.07.2017 прийнято судом в якості належного доказу обґрунтованості позовних вимог.

Судом також враховано, що вартість відновлюваного ремонту, визначена експертами (44 254,03 грн.), є більшою від фактично понесених позивачем витрат (42 891,29 грн.)

Відтак, залишок несплаченої відповідачем на користь позивача суми відшкодування становить 8 818,00 грн. (42 891,29 грн. - 34 073,29 грн. - франшиза 0 грн. = 8 018,00 грн.).

Враховуючи викладене вище, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про стягнення страхового відшкодування в сумі 8 818 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

При розподілі судових витрат господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд даної справи в розмірі 1 600 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Також, на підставі ч. 6 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України на відповідача покладаються витрати, понесені позивачем за проведення судової експертизи, в сумі 1 857,00 грн. згідно з платіжним дорученням №16248 від 25.07.2017.

Керуючись ст. 49, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (03049, м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 25; ідентифікаційний код 23510137) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31; ідентифікаційний код 31650052) страхове відшкодування в сумі 8 818 (вісім тисяч вісімсот вісімнадцять) грн. 00 коп., судовий збір в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. та витрати на проведення судової експертизи в сумі 1 857 (одна тисяча вісімсот п'ятдесят сім) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 13.12.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 17.5 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 18.12.2017.

Суддя В.В. Князьков