ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19 грудня 2017 року Справа №921/627/17-г/17
м. Тернопіль

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

при секретарі судового засідання Панчук М.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: фізичної особи - підприємця Білого Євгена Олександровича, м.Київ

до відповідача: фізичної особи - підприємця Клима Віталія Петровича, м.Тернопіль

про стягнення 21684,11грн,

за участю представників:

позивача: Дядюра Н.О., довіреність №1396 від 01.09.2017;

відповідача: не з'явився

Розгляд справи здійснювався в режимі відеоконференції в порядку ст.222 ГПК України із технічною фіксацією за допомогою технічного комплексу "Акорд" судових засідань на CD-R диск LH311SUJ11125476D6 (для робочого оригіналу звукозапису); робочий оригінал фіксування відеоконференції - на диск DVD-R, серійний номер PAPS 77VA121146792.

Позивач - фізична особа - підприємець Білий Євген Олександрович, м.Київ, звернувся 30.10.2017 (згідно відтиску календарного штемпеля відділення поштового зв'язку на поштовому конверті) до Господарського суду Тернопільської області з позовом до фізичної особи-підприємця Клима Віталія Петровича м.Тернопіль, про (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог без номеру від 12.12.2017 (вх.№22444 від 15.12.2017)) стягнення 21684,11грн, з яких: 11000грн основного боргу, 4324,19грн інфляційних нарахувань та 6359,92грн - 15% річних, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язань, що виникли з договору поставки №18/12 від 14.09.2015.

Ухвалою суду від 03.11.2017 порушено провадження у справі, витребувано від сторін додаткові документи, а судове засідання призначено на 20.11.2017. В порядку ст.77 ГПК України, розгляд справи неодноразово відкладався, востаннє на 19.12.2017.

18.12.2017 на адресу суду поступила від позивача заява про зменшення розміру позовних вимог без номеру від 12.12.2017 (вх.№22444 від 15.12.2017), згідно якої, здійснивши уточнені розрахунки, просив стягнути 11000грн боргу, 4324,19грн інфляційних нарахувань та 6359,92грн - 15% річних.

Повноважний представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові та з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Уповноважений представник відповідача в судове засідання жодного разу не з'явився та витребуваних судом документів не надав. Будь-яких клопотань в порядку господарського процесуального законодавства України не заявив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення ухвал суду від 03.11.2017, 20.11.2017, 05.12.2017 за адресою його місцезнаходження (АДРЕСА_1, 46027), вказану у позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (Витяг № від 03.11.2017).

Суд, розглянувши заяву про зменшення розміру позовних вимог вважає, що така подана у відповідності до права сторони, передбаченого ст.22 ГПК України (в редакції Кодексу на момент звернення з заявою), а тому приймається до розгляду.

За згодою представника позивача відповідно до ч.6 ст.183 ГПК України 19.12.2017 розпочато розгляд справи по суті.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи, відсутність клопотань про перенесення розгляду справи, беручи до уваги забезпечення сторонам рівних та належних умов для надання доказів, необхідних для розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні, за правилами ч.9 ст.165, ч.2 ст.178 ГПК України, за наявними матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі документи господарський суд встановив наступне.

14.09.2015 між фізичною особою - підприємцем Білим Євгеном Олександровичем, як Постачальником, та фізичною особою - підприємцем Климом Віталієм Петровичем, як Покупцем, укладено договір постачання №18/12 (далі - договір), відповідно до умов якого Постачальник зобов'язався передати, а Покупець - прийняти та оплатити товар (харчові продукти), найменування, асортимент та кількість якого визначаються у видаткових накладних (партія товару), які складаються сторонами договору при прийомі-передачі товару (п.п.1.1, 1.2, 1.3, 2.1 договору поставки). Вартість однієї партії товару являє собою вартість товару, зазначену у видатковій накладній, за якою відповідна партія постачається (п.2.2 договору поставки).

Відповідно до п.п.3.1, 3.2, 3.3, 3.5 договору поставка товару здійснюється окремими партіями на підставі усних або письмових заявок Покупця, здійснених за допомогою телефонного або факсимільного зв'язку, на умовах DDP відповідно до Incoterms 2010 Міжнародної торгової палати транспортними засобами на за рахунок Постачальника, за адресою узгодженою сторонами. Оформлення приймання-передачі товару здійснюється в місці здійснення поставки шляхом підписання представниками сторін видаткових накладних та інших товаросупроводжувальних документів. Датою поставки партії товару вважається дата підписання уповноваженим представником Покупця видаткової накладної або іншого товаросупроводжувального документу, який був пред'явлений до підпису під час приймання-передачі товару (п.п.3.7, 6.1, 6.3 договору поставки).

Пунктами 4.1, 4.2 сторонами узгоджено, що розрахунки за товар здійснюються у безготівковій формі за кожну поставлену партію товару протягом 10 календарних днів з дати поставки такої партії товару.

За несвоєчасну оплату товару Покупець оплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день погашення боргу, а також 15% річних від суми заборгованості (п.7.3.1 договору поставки).

Відповідно до п.10.2 договору поставки він набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2015, а відносно грошових зобов'язань - до повного їх виконання.

У додатку №1 до договору поставки Покупець надав Постачальнику зразки підписів матеріально відповідальних осіб, уповноважених на здійснення прийому товару, а також зразок відтиску печатки підприємця.

Як стверджує позивач, та це підтверджується долученими до справи матеріалами, зокрема видатковими накладними №РН-0000051 від 14.09.2015, №РН-0000076 від 28.09.2015, №РН-0000066 від 21.09.2015, на виконання взятих на себе договірних зобов'язань ФОП Білий Є.О. поставив, а відповідач у справі, - прийняв, товар на загальну суму 95760грн.

Втім, в порушення договірних зобов'язань, ФОП Клим В.П. частково виконав свої зобов'язання, здійснивши оплату вартості отриманого товару в сумі 84760грн, а саме: 16.10.2015 - 8000грн, 22.10.2015 - 20000грн, 23.10.2015 - 20000грн, 15.12.2015 - 14000грн, 24.12.2015 - 5760грн, 24.05.2016 - 5000грн, 30.05.2016 - 5000грн, 14.09.2016 - 7000грн, що підтверджується наявними у справі виписками з банківського рахунку позивача у справі.

Доказів, які б підтверджували оплату вартості поставленого товару відповідачем в повній мірі, матеріали справи не містять і такі сторонами не надано.

Окрім того, відповідач у справі ухилився від підписання Акту звірки розрахунків, надісланого на його адресу позивачем 13.12.2017 (фіскальний чек відділення поштового зв'язку Київ-31 від 13.12.2017 та опис вкладення у цінний лист від 13.12.2017).

Зважаючи на порушення майнових прав позивача на суму боргу (11000грн) позивач звернувся з позовом про примусове стягнення даної суми, нарахувавши на суму заборгованості інфляційні втрати та 15% річних, спираючись на умови договору поставки, норми ст.ст.525, 526, 625, 629 ЦК України.

Оцінивши подані докази в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному дослідженні всіх обставин справи, господарський суд дійшов висновку про задоволення позову. При цьому, суд виходив з таких міркувань.

У відповідності до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як свідчать матеріали справи, між сторонами виникли правовідносини з купівлі - продажу товару, що регулюються § 1 глави 54 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу, продавець зобов'язується передати товар у власність другій стороні, а покупець приймає або зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, а згідно ч. 2 цієї статті передбачено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

В силу приписів ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи підтверджуються доводи позивача про виконання ФОП Білим Є.О. своїх договірних зобов'язань щодо поставки товару в період з 14.09.2015 по 28.09.2015 на загальну суму 95760грн та отримання товару відповідачем без зауважень.

Однак, відповідачем не здійснено оплати отриманого ним товару в повній мірі, а лише частково сплачено кошти: в сумі 8000грн - 16.10.2015, в сумі 20000грн - 22.10.2015, в сумі 20000грн - 23.10.2015, в сумі 14000грн - 15.12.2015, в сумі 5760грн - 24.12.2015, в сумі 5000грн - 24.05.2016, в сумі 5000грн - 30.05.2016 та в сумі 7000грн - 14.09.2016, тим самим допущено неналежне виконання грошового зобов'язання за договором поставки товару, внаслідок чого за ним станом на 30.10.2017 (день надсилання позовної заяви числиться борг в сумі 11000грн. Наведені обставини відповідачем не заперечуються та не спростовуються наявними доказами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Пунктом 4.1 договору поставки передбачено, що розрахунок за поставлений товар Покупець повинен здійснити протягом 10 календарних днів від дати поставки товару, тобто, від дати підписання видаткової накладної на кожну партію товару (п.п.6.3, 6.1, 3.7 договору поставки).

Матеріали справи свідчать, що поставка товару здійснювалася 14.09.2015, 21.09.2015, 28.09.2015, тому з урахуванням умов договору (п.п.4.1, 4.2) відповідач повинен був здійснити кінцевий розрахунок за товар, поставлений згідно: видаткової накладної №РН-0000051 від 14.09.2015 (на суму 37800грн) до 24.09.2015, видаткової накладної №РН0000076 від 28.09.2015 (на суму 37800грн) до 08.10.2015, видаткової накладної №РН-0000066 від 21.09.2015 до 01.10.2015.

Втім, як зазначалося вище, відповідачем проведено оплату товару на суму 84760грн, відтак, борг відповідача складає 11000грн.

Згідно ст.ст.11, 16, 509 ЦК України та ст.ст.1, 2 ГПК України кредитору належить право у судовому порядку вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Доказів, що підтверджують виконання відповідачем зобов'язання щодо оплати поставленого та отриманого ним товару в повній мірі та відновлення тим самим порушених майнових прав кредитора на момент розгляду спору судом, у матеріалах немає, а тому суд визнає доводи позивача про порушення його майнових прав на суму 11000грн основного боргу правомірними, документально підтвердженими первинними документами та не спростованими відповідачем в установленому законом порядку.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Правовий аналіз статей 524, 533-535, 625 ЦК України свідчить, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із змісту умов договору поставки такий набув чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного взаєморозрахунку між сторонами.

Оцінюючи правомірність заявлених позивачем вимог щодо стягнення інфляційних втрат та 15% річних, суд враховує, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору поставки, є грошовим зобов'язанням, відтак, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання (постанова Верховного Суду України від14.11.2011 у справі №6-40цс11).

Позивачем заявлено до стягнення 4324,19грн інфляційних нарахувань, з яких: 955,20грн, нарахованих за листопад 2015 року на прострочену суму 47760грн; 1444,51грн, нарахованих за січень-травень 2016 року на прострочену суму 28000грн; -107,80грн (від'ємна інфляція), нарахованих за червень-серпень 2016 року на прострочену суму 18000грн; 2032,28грн, нарахованих за період з вересня 2016 року по вересень 2017 року на прострочену суму 11000грн.

Здійснивши власний арифметичний помісячний розрахунок суми інфляційних нарахувань, суд вважає, що в заявлений період сума інфляційних втрат склала 4324,19грн, відтак, розрахунок позивача є вірним, а вимоги позивача підлягають до задоволення в заявленій сумі.

Окрім того, у п.7.3.1 договору поставки несвоєчасна оплата товару сторонами забезпечено нарахуванням 15% річних від суми заборгованості (ст.625 ЦК України).

Отже, з умов договору чітко видно, що сторонами передбачено нарахування відсотків саме за порушення грошового зобов'язання, що регулюються приписами статті 625 ЦК України.

Приписи ст.625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних.

Суд зазначає, що при укладенні договору сторони керувалися виключно положеннями статті 625 ЦК України, та, скориставшись наданим законом правом змінили у договорі розмір процентів річних, та визначили їх в розмірі 15% річних від простроченої суми (п.7.3.1 договору).

Даючи оцінку доводам позивача в частині позовних вимог про стягнення 6359,92грн 15% річних за прострочення строків оплати вартості товару, нарахованих за період прострочки, починаючи з моменту виникнення боргу, з урахуванням часткової оплати відповідачем коштів, та дослідивши подані позивачем розрахунки позову в цій частині вимог, суд, здійснивши власний арифметичний розрахунок, вважає їх обґрунтованими, такими, що відповідають наведеним вище нормам закону, умовам укладеного між сторонами договору, а тому підлягають до задоволення в заявленій сумі 6359,92грн.

Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У зв'язку з наведеним, позовні вимоги підлягають до задоволення в заявленому розмірі як обґрунтовані, документально підтверджені та не заперечені відповідачем належними, достовірними та допустимими доказами.

Судові витрати, в силу ст.49 ГПК України, покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

В судовому засіданні 19.12.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення господарського суду у відповідності до ст.240 ГПК України.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст.6, 11, 15, 16, 509, 525-526, 530, 549, 625, 655, 692 ЦК України, ст.ст.173, 174, 193 ГК України, ст.ст.42, 46, 47, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 182, 183, 202, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця Клима Віталія Петровича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 11000(одинадцять тисяч)грн 00коп. боргу, 4324(чотири тисячі триста двадцять чотири)грн 19коп. інфляційних втрат, 6359(шість тисяч триста п'ятдесят дев'ять)грн 92коп. 15% річних та 1600(одну тисячу шістсот)грн в повернення сплаченого судового збору на користь фізичної особи - підприємця Білого Євгена Олександровича (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2).

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21.12.2017.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.241 ГПК України.

Суддя Андрусик Н.О.