РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2017Справа №910/21133/17
За позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району міста Києва»

до Головного управління Національної поліції у м. Києві

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Солом'янська районна в місті Києві державна адміністрація

про стягнення 6 977,82 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Мойсик М.В. (дов. № 38-275/03 від 20.01.2017);

від відповідача - Дюба О.Г. (дов. №6993/125/01/13-2017 від 17.10.2017);

від третьої особи - не з'явився.

встановив :

27.11.2017 Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району міста Києва» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві про стягнення 6 977,82 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 624 від 01.12.2016.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.11.2017 порушено провадження у справі №910/21133/17, розгляд справи призначено на 12.12.2017.

11.12.2017 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, у якому просив у разі задоволення позову зменшити розмір штрафних санкцій.

12.12.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

12.12.2017 третя особа через загальний відділ діловодства суду подала письмові пояснення по справі, у яких підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила задовольнити позов, а також розглядати справи без участі її представника.

У судове засідання 12.12.2017 з'явилися представники позивача та відповідача, надали пояснення по справі.

Представник третьої особи у судове засідання 12.12.2017 не з'явився, проте у письмових поясненнях по справі просив розглядати справу без його участі.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 12.12.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

01.12.2016 між Солом'янською районною в місті Києві державною адміністрацією (далі - третя особа, орендодавець), Головним управлінням Національної поліції у м. Києві (далі - відповідач, орендар) та Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району міста Києва» (далі - позивач, підприємство-балансоутримувач) укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 624 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець на підставі рішення постійної комісії Київської міської ради від 27.09.2016 № 25 та розпорядження Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 16.11.2016 № 857 передав, а орендар прийняв в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва (далі - об'єкт), яке знаходиться за адресою: вул. Героїв Севастополя, 33, для розміщення бюджетної кстанови, яка утримується за рахунок державного бюджету.

Відповідно до п.2.1 договору, об'єктом оренди є нежитлове приміщення, загальною площею 19,00 кв. м, у т.ч. на 1 поверсі - 19,00 кв.м., згідно з викопіюванням з поверхового плану, що складає невід'ємну частину цього договору (додаток №1).

Згідно з п.2.2 договору, вартість об'єкта згідно із затвердженим актом оцінки нерухомого та іншого індивідуально визначеного майна (стандартизована оцінка) станом на 31.05.2016 становить: 1 кв.м. - 18 994,74 грн., всього - 360 900,00 грн., без урахування ПДВ.

За умовами п.3.1 договору, орендна плата визначена на підставі п. 24 таблиця 2 Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 №415/1280 і становить без ПДВ: 47,48 грн. за 1 кв.м. орендованої площі, що в цілому складає за базовий місяць розрахунку 2016 року - 902,25 грн.

Пунктом 3.2 договору визначено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Відповідно до п.3.5 договору, додатково до орендної плати нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою.

Згідно з п. 3.6 договору орендна плата сплачується орендарем на рахунок підприємства-балансоутримувача, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі.

Орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця (п.3.7 договору).

За умовами п. 4.2.3 договору орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі.

Відповідно до п. 4.3.2 договору підприємство-балансоутримувач зобов'язане здійснювати контроль за виконанням орендарем умов договору і у разі виникнення заборгованості з орендної плати або інших платежів вжити заходів щодо погашення заборгованості, в тому числі проводити відповідну претензійно-позовну роботу.

Підприємство-балансоутримувач має право стягнути з орендаря заборгованість з орендної плати та інші збитки, заподіяні ним невиконанням своїх зобов'язань за цим договором, шляхом звернення стягнення на його кошти та майно в порядку, визначеному законодавством України (п. 5.2.2 договору).

Згідно з п.6.2 договору, за несвоєчасну та не в повному обсязі сплату орендної плати та інших платежів на користь підприємства-балансоутримувача орендар сплачує на користь підприємства-балансоутримувача пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних та інших платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості.

За умовами п.9.1 договору, цей договір у відповідності до п. 3 ст. 631 ЦК України набирає чинності з 01.12.2016 і діє до 30.11.2019.

На виконання умов договору орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нежитлове приміщення за адресою: вул. Героїв Севастополя, 33, загальною площею 19,00 кв. м, що підтверджується актом приймання-передачі об'єкту оренди по договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 624 від 01.12.2016.

Додатковою угодою від 01.12.2016 про внесення змін до договору оренди № 624 від 01.12.2016 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, доповнено п. 3.1 договору, а саме: орендна плата нараховується у розмірі 50% від орендної плати і складає 451,13 грн./міс. без урахування ПДВ, та діє з 01.12.2016 до 30.06.2017 але не пізніше дати набуття чинності новою редакцією Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва.

Додатком №3 сторони погодили розрахунок орендної плати по нежитловому приміщенню.

Матеріали справи містять листи Національної поліції у місті Києві від 31.10.2017 № 7453/325/05/21-2017, від 04.04.2017 № 2226/125/01/13-2017, від 11.08.2017, від 26.06.2017 № 3458/125/01/21-2017, у яких відповідач посилався на відсутність належного фінансування та просив розглянути питання про зменшення орендної плати на всі договори оренди комунальної власності, територіальної громади міста Києва.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідач не виконував своїх зобов'язань за договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 624 від 01.12.2016, у зв'язку із чим за період з 01.12.2016 по 01.11.2017 утворилась заборгованість у розмірі 6 485,15 грн., яку він просив стягнути з останнього, а також інфляційні втрати у розмірі 415,32 грн. та 3% річних - 77,35 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір між сторонами виник у зв'язку з несвоєчасною сплатою відповідачем орендних платежів відповідно до договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 624 від 01.12.2016.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст.759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст. 763 Цивільного кодексу України встановлено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частинами 1, 4 ст. 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Положеннями ч. 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та ч.4 ст. 286 Господарського кодексу України передбачено, що строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

З огляду на викладені норми вбачається обов'язок орендаря сплачувати оренду плату за весь час користування об'єктом оренди.

Згідно з п. 3.6 договору орендна плата сплачується орендарем на рахунок підприємства-балансоутримувача, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі.

Орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця (п.3.7 договору).

За умовами п. 4.2.3 договору орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі.

Додатковою угодою від 01.12.2016 про внесення змін до договору оренди № 624 від 01.12.2016 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, доповнено п. 3.1 договору, а саме: орендна плата нараховується у розмірі 50% від орендної плати і складає 451,13 грн./міс. без урахування ПДВ, та діє з 01.12.2016 до 30.06.2017 але не пізніше дати набуття чинності новою редакцією Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва.

Таким чином, враховуючи визначений сторонами розмір місячної орендної плати відповідач за час користування спірним майном протягом вказаного періоду зобов'язаний був сплатити на користь позивача орендну плату.

Згідно із пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Матеріали справи свідчать, що всупереч прийнятих на себе договірних зобов'язань відповідач належним чином не виконував своїх обов'язків в частинні внесення орендної плати, в результаті чого виникла заборгованість, що за неоспореними відповідачем розрахунками позивача становить 6 485,15 грн. за період з 01.12.2016 по 01.11.2017.

Таким чином, станом на дату прийняття рішення заборгованість відповідача перед позивачем становить 6 485,15 грн., яка належним чином доведена, відповідачем не спростована, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 415,32 грн. та 3% річних - 77,35 грн.

Згідно з положеннями ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань, суд дійшов висновку, що він виконаний вірно, в межах заявленого позивачем періоду, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційні втрати у розмірі 415,32 грн. та 3% річних - 77,35 грн.

Водночас, у відзиві на позовну заяву відповідач просить зменшити розмір штрафних санкцій, посилаючись на те, що утворення заборгованості за договором обумовлене неналежним бюджетним фінансуванням Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Відповідно до ч.3 ст.83 ГПК України господарський суд приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ст.233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п.42 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/211 від 07.04.2008, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій, викладене у відзиві на позовну заяву, суд його відхиляє, оскільки позивачем не заявлялися позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафних санкцій.

За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Головного управління Національної поліції у м. Києві (01601, вул. Володимирська, 15, м. Київ, код 40108583) на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району міста Києва» (03186, вул. Соціалістична, 6, м. Київ, код 35756919) заборгованість у сумі 6 485 (шість тисяч чотириста вісімдесят п'ять) грн. 15 коп., інфляційні нарахування у сумі 415 (чотириста п'ятнадцять) грн. 32 коп., 3% річних у сумі 77 (сімдесят сім) грн 35 коп. та судовий збір у розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене та підписане 18.12.2017

Суддя В.О. Демидов