ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"12" грудня 2017 р.Справа № 916/1597/17

За позовом: приватного акціонерного товариства "ЛЬВІВСЬКИЙ МІСЬКИЙ МОЛОЧНИЙ ЗАВОД"

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "ВИМ-ТРЕЙД"

про стягнення 129 798,22 грн.

Головуючий суддя Цісельський О.В.

судді Літвінов С.В.

Оборотова О.Ю.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ: позивач, приватне акціонерне товариство "ЛЬВІВСЬКИЙ МІСЬКИЙ МОЛОЧНИЙ ЗАВОД", звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "ВИМ-ТРЕЙД" 458 069,58 грн., де 399 711,87 грн. - борг за надані в тимчасове платне володіння та користування майном та приміщення, 28 867,28 грн. - пеня, 2 832,00 грн. - 3% річних, 26 658,43 грн. - інфляційні.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 13.07.2017р. позовну заяву (вх.№1700/17) прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №916/1597/17 та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

15.07.2017р. позивач звернувся до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи (вх.№16355/17), яке судом було задоволено.

08.08.2017р. позивач звернувся до суду із клопотанням (вх.№17287/17) про розгляд справи 08.08.2017р. без участі представника приватного акціонерного товариства "ЛЬВІВСЬКИЙ МІСЬКИЙ МОЛОЧНИЙ ЗАВОД", яке судом було задоволено.

Письмове клопотання представника відповідача про продовження строку розгляду справи (вх.№2-4202/17 від 08.09.2017р.) судом задоволено, у зв'язку з чим, строк розгляду справи було продовжено на п'ятнадцять днів.

19.09.2017р. позивач подав до суду заяву про зміну предмету позову (вх.№2-4957/17), відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача борг за надані в тимчасове платне володіння та користування майном та приміщення 129 798,22 грн.

Зазначена заява прийнята судом до розгляду.

25.09.2017р. сторони звернулись до суду із спільною заявою (вх.№2-5102/17) про затвердження мирової угоди, у задоволенні якої судом було відмовлено, з підстав її невідповідності вимогам приписів ст.ст.78, 80 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.09.2017р., справу №916/1597/17 було призначено до колегіального розгляду.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 26.09.2017р., справу №916/1597/17 було передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Цісельський О.В., судді Літвінов С.В., Желєзна С.П.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.09.2017р. колегія суддів у складі: головуючий суддя Цісельський О.В., судді Літвінов С.В., Желєзна С.П.

З підстав перебування судді господарського суду Одеської області Желєзної С.П. у відпустці з 20.11.2017р. по 08.12.2017р., розпорядженням керівника апарату суду №961 від 24.11.2017р., справу №916/1597/17 було призначено до повторного автоматичного розподілу.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 24.11.2017р., справу №916/1597/17 було передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Цісельський О.В., судді Літвінов С.В., Оборотова О.Ю.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.11.2017р. колегія суддів у складі: головуючий суддя Цісельський О.В., судді Літвінов С.В., Оборотова О.Ю. прийняла справу №916/1597/17 до свого провадження та призначила її до розгляду в судовому засіданні.

Представник позивача в судове засідання, призначене на 12.12.2017р. не з'явився, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 12.12.2017р. не з'явився, хоча про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, заперечення на позов суду не надав, своїм правом на захист не скористався.

Згідно з ст.75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані позивачем докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

01 липня 2015р. між приватним акціонерним товариством "ЛЬВІВСЬКИЙ МІСЬКИЙ МОЛОЧНИЙ ЗАВОД" (Орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "ВИМ-ТРЕЙД" (Орендар) було укладено Договір оренди №1, згідно умов п.1.1. якого, в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Орендодавець зобов'язується передати Орендареві, а Орендар зобов'язується прийняти у тимчасове платне володіння та користування приміщення та майно (згідно Додатку), визначене у даному Договорі, а також зобов'язується сплачувати Орендодавцеві орендну плату.

Відповідно до п.3.1. Договору. розмір орендної плати за користування приміщенням за один місяць складає 43 773,00 (сорок три тисячі сімсот сімдесят три гривні 00 коп.) (в тому числі ПДВ 20%) та сума відшкодування комунальних витрат та послугах зв'язку.

Пунктом 3.3. Договору встановлено, що орендна плата сплачується Орендарем на поточний рахунок Орендодавця щомісяця не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, на підставі відповідного рахунку.

Зі змісту п.10.1. Договору вбачається, що цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом 3 (трьох) років.

В додатку №1 до вищенаведеного договору, сторони погодили перелік майна та приміщень, що були передані в оренду.

Зі підстав не належного виконання відповідачем договірних зобов'язань в частині оплати орендної плати, 25.05.2017р., позивач звернувся до відповідача із повідомленням про розірвання договору оренди №1.

Крім того, у відповідності до вищенаведеного повідомлення, позивач також просив здійснити оплату боргу по орендним платежам.

Однак, відповідач відповідь на зазначене повідомлення не надав, борг не сплатив.

Неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань за договором поставки товару в частині здійснення оплати товару і стало підставою для позивача звернутись до господарського суду Одеської області із даним позовом для захисту своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Застосування господарських санкцій до суб'єкта, який порушив зобов'язання, не звільняє цього суб'єкта від обов'язку виконати зобов'язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов'язання.

Управнена сторона має право не приймати виконання зобов'язання частинами, якщо інше не передбачено законом, іншими нормативно-правовими актами або договором, або не випливає із змісту зобов'язання.

Зобов'язана сторона має право виконати зобов'язання достроково, якщо інше не передбачено законом, іншим нормативно-правовим актом або договором, або не випливає із змісту зобов'язання.

Зобов'язана сторона має право відмовитися від виконання зобов'язання у разі неналежного виконання другою стороною обов'язків, що є необхідною умовою виконання.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Управнена сторона, приймаючи виконання господарського зобов'язання, на вимогу зобов'язаної сторони повинна видати письмове посвідчення виконання зобов'язання повністю або його частини.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

В свою чергу, порушенням зобов'язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Частинами 1, 3 ст.283 ГК України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до п.п.1, 2 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.6 ст.283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За приписами ч.6 ст.762 Цивільного кодексу України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Отже, відповідно ч.6 ст.762 ЦК України визначальною умовою звільнення від орендної плати є наявність обставин, за які орендар не відповідає.

Обставини, що є причиною неможливості використовувати орендоване майно наймачем можуть бути пов'язані як з діяльності наймодавця, так із певними об'єктивними обставинами (проведення ремонту майна внаслідок його пошкодження третіми особами, заборона використання внаслідок прийняття органами влади відповідного рішення тощо).

Визначальною умовою звільнення від орендної плати є наявність обставин, за які орендар не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема з розрахунку заборгованості приведеного позивачем в заяві зміну предмету позову (вх.№2-4957/17), відповідачем в порушення вищезазначених приписів закону та договору оренди, договірні зобов'язання щодо оплати орендних платежів не виконані належним чином, внаслідок чого за відповідачем уторилась заборгованість з врахуванням часткових оплат та часткового переведення боргу в сумі 129 798,22 грн., у зв'язку з чим, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості, встановлена судом в розмірі 129 798,22 грн.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 ст.78 ГПК України визначено, що відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до матеріалів справи.

Як вбачається з тексту мирової угоди, відповідачем позовні вимоги позивача визнано в повному обсязі в порядку ч.1 ст.78 ГПК України.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищезазначені матеріали справи та проаналізовані положення чинного законодавства України, суд, вбачає доведеними та обґрунтованими заявлені позовні вимоги позивача, у зв'язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає основна заборгованість в сумі 129 798,22 грн.

Відповідно до приписів ст.ст.44, 49 ГПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1 946,97 грн.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов - задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ВИМ-ТРЕЙД" (65011, м. Одеса, вул. Рішельєвська, буд. №35/37, код ЄДРЮОФОПГФ 39756158) на користь приватного акціонерного товариства "ЛЬВІВСЬКИЙ МІСЬКИЙ МОЛОЧНИЙ ЗАВОД" (79052, м. Львів, вул. Рудненська, буд. №8, код ЄДРЮОФОПГФ 00446368) борг за надані в тимчасове платне володіння та користування майно та приміщення в сумі 129 798 (сто двадцять дев'ять тисяч сімсот дев'яносто вісім) грн. 22 коп. та витрати на оплату судового збору в сумі 1 946 (одна тисяча дев'ятсот сорок шість) грн. 97 коп.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст.116 ГПК України

Повний текст рішення складено 18 грудня 2017 р.

Головуючий суддя О.В. Цісельський

Судді С.В. Літвінов

О.Ю. Оборотова