ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2017 р. Справа № 922/2654/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Білецька А.М., суддя Гребенюк Н.В.

при секретарі Бєлкіній О.М.

за участю представників сторін:

позивача - Іванцов Я.І. (довіреність №458 від 27.11.2017 року), Гнатченко П.М. (довіреність №457 від 27.11.2017 року),

відповідача - Крат Ю.М. (довіреність від 07.09.2017 року),

третьої особи - не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу відповідача (вх.3412Х/3-38) на рішення господарського суду Харківської області від 23.10.2017 року у справі №922/2654/17

за позовом Державного підприємства "Дослідне господарство "Елітне" Інституту рослинництва ім. В.Я.Юр'єва Національної академії аграрних наук України, м.Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національна академія аграрних наук України, м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Івашківський інкубатор", с. Івашки, Золочівський район, Харківська область,

про розірвання договору,

ВСТАНОВИЛА:

Державне підприємство "Дослідне господарство "Елітне" інституту рослинництва імені В.Я. Юр'єва Національної академії аграрних наук України" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Івашківський інкубатор" про розірвання договору про спільну діяльність від 29.02.2008р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 23.10.2017 року у справі №922/2654/17 (суддя Лаврова Л.С.) позов задоволено.

Відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку про наявність підстав для розірвання договору, оскільки позивачем не доведено порушення відповідачем умов договору, а доводи позивача про збитковість спільної діяльності, з урахуванням щорічного збільшення розміру прибутку та створення в результаті спільної діяльності майна, є необгрунтованими та не можуть слугувати підставою для розірвання договору на підставі п.10.3 договору.

Позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що подальше ведення спільної діяльності з відповідачем є безперспективним та недоцільним, оскільки зросла вартість земельної ділянки, внесеної ним як вклад до спільної діяльності, у зв'язку з чим повинна бути збільшена його частка при розподілі прибутку, що не відбувається, а тому, наявні підстави для розірвання спірного договору, згідно з ч.1 ст.1141 ЦК України та п.10.3 договору. Позивач вважає рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Позивач надав суду письмові пояснення від 27.11.2017 року, від 05.12.2017 року, в яких вказав, зокрема, що відповідно до Державного акту на право постійного користування землею він є постійним землекористувачем земельної ділянки, яка передана як вклад до спільної діяльності Також позивач зазначає, що спірний договір та додаткові угоди до нього не погоджувались з Кабінетом Міністрів України, як це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року №296.

Позивач надав суду клопотання від 27.11.2017 року, в якому просить суд залучити до участі у даній справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області.

Клопотання обгрунтовано тим, що Держгеокадастр є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного нагляду в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, а даний спір пов'язаний з правом користування земельною ділянкою.

В судовому засіданні 11.12.2017 року представник позивач підтримав заявлене клопотання та додатково зазначив, що Головне управління Держгеокадастру в Харківській області зверталось до позивача із клопотанням про надання документів та інформації, які, зокрема, стосуються договору про спільну діяльність.

Відповідно до ч.1 ст.27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права та обов'язок щодо однієї з сторін.

Як роз'яснено в п.1.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі.

На даний час судом рішення прийнято.

Управління Держгеокадастру у Харківській області не приймало участі у справі в суді першої інстанції.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Особа, яка бажає взяти участь у справі як третя особа без самостійних вимог, має знаходитися з однією із сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін.

Позивачем не обґрунтовано наявність у Держгеокадастру у Харківській області юридичного інтересу щодо спору про розірвання договору про спільну діяльність, укладеного сторонами.

З 01.01.2013 року Управління Держгеокадастру в Харківській області, згідно статті 122 Земельного кодексу України, наділено повноваженнями передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб.

Разом із тим, між позивачем та відповідачем у 2008 році (до набуття Держгеокадастром відповідних повноважень) укладено договір про спільну діяльність, відповідно до якого земельна ділянка є внеском сторони до спільної діяльності.

Таким чином, правовідносини сторін у даній справі виникли на підставі укладеного цивільно-правового договору та не пов'язані з передачею земельної ділянки в оренду чи власність іншій особі, в порядку, визначеному земельним законодавством.

Управління Держгеокадастру в Харківській області здійснює державний нагляд (контроль) в агропромисловому комплексі, зокрема, дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок.

Однак, учасниками спору про розірвання договору є його сторони, позивач та відповідач.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання позивача.

В судове засідання 11.12.2017 року третя особа не з'явилась.

Ухвала Харківського апеляційного господарського суду від 29.11.2017 року, якою розгляд справи призначено в даному судовому засіданні надсилалась на адресу третьої особи, про що свідчить штамп на її зворотньому боці, однак не повернулась підприємством зв'язку.

Як роз'яснено в п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції"": у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичний осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Колегія суддів також приймає до уваги, що третя особа отримувала ухвалу суду від 08.11.2017 року про прийняття апеляційної скарги до провадження, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.159 т.2).

Таким чином, третя особа була обізнана про наявність апеляційного провадження у даній справі, однак не скористалась своїм право на участь в судових засіданнях.

Враховуючи, що третя особа належним чином повідомлена про час та місце судового засідання, колегія суддів вважає можливим розглядати справу за її відсутності за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

29.02.2008 року між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Івашківський інкубатор" (сторона - 1) та Державним підприємством Дослідне господарство" Елітне "Інституту рослинництва ім. Юр'єва Української академії аграрних наук (сторона-2) укладено договір про спільну діяльність (далі- договір) (а.с.12 т.1).

Відповідно до п.1.1 договору, сторони зобов'язуються шляхом об'єднання зусиль та матеріально-технічних ресурсів, в рамках чинного законодавства України, у відповідності до Статутів сторін, та за згодою Української академії аграрних наук, спільно діяти для досягнення спільної господарської мети без створення окремої юридичної особи, в тому числі, як то:

- розробка унікальної методики з ефективного використання сільськогосподарських земель при вирощувані різноманітних зелених насаджень та багаторічних рослин;

- вирощування та реалізація декоративних багаторічних рослин, а також рідкісних цінних вічнозелених та багаторічних рослин та дерев з ціллю дослідження, розробки методик поліпшення якісних показників рослин, удосконалення технологічних та агрономічних властивостей, а також виробництво та реалізація додаткової товарної рослинницької продукції, що зумовлено технологічними та агрономічними особливостями виробництва основної продукції;

- вирощування та реалізація культур тривалого циклу: багаторічних насаджень типу садів, плантацій тощо;

- отримання прибутку.

Згідно п.2.2 договору, сторони зобов'язуються здійснювати спільну діяльність відповідно до Програми робіт учасників спільної діяльності, що додається до даного договору, в якій сторони визначають порядок, терміни, етапи та інші умови спільної діяльності (Додаток №2).

Як визначено в п.3.1 договору, сторона-1 зобов'язується після підписання даного договору: приступити до виконання Програми робіт, визначених цим договором та протоколом до договору про спільну діяльність (Додатки №1, №2);

робити внески у спільну діяльність шляхом перерахування грошей на поточний рахунок спільної діяльності сторони-1, який відкривається нею в банку для розрахунків, пов'язаних з операціями в спільній діяльності;

щорічно подавати стороні-2 інформацію про хід виконання спільних робіт згідно етапів, визначених Програмою робіт по даному договору (Додаток №2);

щорічно подавати на розгляд в Президію Української академії аграрних наук звіт про фінансово-господарські результати спільної діяльності та ін.

В п.4.1 договору зазначено, що сторона-2 зобов'язується з моменту підписання даного договору, на підставі постанови Президії Української академії аграрних наук від 27.12.2007 року (протокол №20), залучити до спільного використання у спільній діяльності:

необхідну земельну ділянку, загальною площею 50,1 га для виконання завдань та мети даного договору;

виконувати роботи, надавати послуги, здійснювати іншу діяльність, визначену у Протоколі до договору про спільну діяльність та Програмі робіт, залучаючи необхідних спеціалістів і працівників за окремими договорами за додаткову оплату (Додатки №1, №2).

Відповідно до п.5.1 договору, керівництво спільною діяльністю (прийом на роботу спеціалістів, працівників, виконання програми робіт, тощо), а також ведення спільних справ (ведення бухгалтерського обліку спільного майна та податкового обліку результатів спільної діяльності окремо від бухгалтерського та податкового обліку своєї господарської діяльності) в межах цього договору покладається на сторону-1.

Згідно п.6.2 договору, кожна із сторін зобов'язується для здійснення спільної господарської діяльності, зазначеної в цьому договорі, внести таку свою частку (внесок):

внесок сторони-1, наведений у Програмі робіт - 1024473 грн. (Додаток №2).

Порядок і терміни вкладення внеску (кошти і майно) після підписання договору здійснюється згідно Програми робіт, по мірі виробничої необхідності при здійсненні спільної діяльності (п.6.2.1 договору);

внеском сторони-2 є послуги та право користування земельною ділянкою, площею 50,1 га (Додаток №3), що дорівнює у 2008 році 27335 грн.

Право користування земельною ділянкою, площею 50,1 га вноситься з моменту підписання договору про спільну діяльність (п.6.2.2 договору).

В п.6.3 договору сторони узгодили, що переоцінка та додаткові внески сторін у спільну діяльність, згідно Програми робіт, проводяться за згодою сторін щорічно, до 01 лютого.

У відповідності до п.7.1 договору, грошові та інші майнові внески сторін, а також майно, створене або придбане сторонами в результаті їх спільної діяльності, становлять їхню спільну власність.

Після завершення спільної діяльності, або у випадку припинення дії цього договору, сторони мають право на повернення своєї частки спільного майна в натурі або шляхом грошової компенсації, якщо відокремлення майна в натурі неможливе без неспіврозмірної шкоди для його господарського призначення (п.7.5 договору).

Відповідно до п.8.2 договору, прибуток від спільної підлягає розподілу між сторонами пропорційно їх участі (внеску), згідно п.6 діяльності, на основі фінансових результатів спільної діяльності, які відображені в окремій бухгалтерській звітності, що веде сторона-1. Розрахунки по зобов'язаннях проводяться при завершенні технологічного циклу вирощування декоративних рослин (6-7 років), в залежності від темпів їх росту і якості за спільним рішенням сторін.

Порядок і терміни розподілу прибутку від спільної діяльності здійснюється сторонами за окремими угодами (п.8.4 договору).

Договір діє з моменту його підписання, до 28.02.2038 року (п.10.1 договору).

В п.10.3 договору зазначено: «Сторони усвідомлюють, що їхня спільна діяльність здійснюється в складних економічних умовах нестабільного ринку, яка підвищує ступінь ризику їхньої діяльності, а тому сторони залишають за собою право на дострокове розірвання даного договору з мотиві змін економічної ситуації в країні, безперспективності та недоцільності ведення спільного господарювання, а також у разі неможливості здійснення цієї діяльності на принципах самоокупності та самофінансування.

У цьому випадку, кожна із сторін зобов'язана не пізніше ніж за місяць, повідомити про свої наміри розірвання договору іншу сторону та обгрунтувати мотиви, що перелічені в абзаці першому цього пункту договору. Взаємовідносини припиняються шляхом складання окремої угоди або акту про розірвання цього договору.

Відповідно до п.10.4 договору, у разі припинення дії цього договору, після сплати сторонами у встановленому порядку боргів, кошти та майно, набуті в результаті спільної діяльності, які залишились, розподіляються між сторонами пропорційно їхнім часткам у загальному майні.

Сторони підписали також Протокол до договору про спільну діяльність (Додаток №1) (а.с.65 т.1), в якому узгодили повноваження та обов'язки сторін, їх відповідальність, розмір та порядок розподілу прибутку.

15.10.2008 року сторони уклали додаткову угоду №1, відповідно до якої стороною-1 за договором про спільну діяльність від 29.02.2008 року є Товариство з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Івашківський інкубатор", що є підприємством, створеним при реорганізації шляхом виділу з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське товариство «Івашківський інкубатор», яке змінило назву з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Івашківський інкубатор» та є його правонаступником, зокрема, за договором про спільну діяльність від 29.02.2008 року (а.с.11).

Позивач в позові зазначає, що відповідно до п.3.9 Статуту Державного підприємства "Дослідне господарство "Елітне" Інституту рослинництва ім. В.Я.Юр'єва, укладення договорів про спільну діяльність здійснюється з дозволу Національної академії аграрних наук України.

04.05.2017 року Національною академією аграрних наук України видано наказ №83 «Про вжиття заходів щодо покращення ефективності використання підприємствами, установами та організаціями мережі НААН землі і майна за результатами слухань Планів розвитку на 2017 рік», яким зобов'язано ДП «Дослідне господарство "Елітне" Інституту рослинництва ім. В.Я.Юр'єва» припинити дію договору про спільну діяльність (а.с.23 т.1).

18.05.2017 року позивач направив відповідачу лист №147 про дострокове розірвання договору про спільну діяльність від 29.02.2008 року, на підставі п.10.3 договору та ст.188 Господарського кодексу України, у зв'язку з тим, що змінилась нормативна грошова оцінка земельної ділянки, яка є внеском до спільної діяльності, а також змінилась економічна ситуація в країні. Позивач в листі також вказав, що він є підприємством, яке підпорядковане Національній академії аграрних наук України, а отже, наказ №83 від 04.05.2017 року є обов'язковим для виконання позивачем. До листа позивач додав угоду №12 про розірвання договору, для підписання (а.с.26, 27, 29,30 т.1).

У відповідь, відповідач листом №88 від 13.06.2017 року повідомив позивача про незгоду із розірванням договору, оскільки зміна нормативно- грошової оцінки земельної ділянки не є підставою для такого розірвання, а застосування п.10.3 договору можливо лише за наявності згоди обох сторін договору (а.с.31-32 т.1).

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду із позовом, в якому він просить розірвати договір про спільну діяльність від 29.02.2008 року на підставі п.10.3 договору та ст.188 Господарського кодексу України, у зв'язку із недоцільністю подальшого ведення спільного господарювання з відповідачем.

Відповідач у відзиві проти позову заперечував з тих підстав, що зростання розміру нормативно-грошової оцінки земельної ділянки не є підставою для розірвання договору, оскільки сторони щорічно в додаткових угодах збільшували частку позивача у спільній діяльності внаслідок індексації нормативно -грошової оцінки земельної ділянки. Крім того, як зазначає відповідач, позивач не звертався до нього з пропозицією змінити умови договору у зв'язку із збільшенням розміру нормативно- грошової оцінки земельної ділянки.

Колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст.1130 Цивільного кодексу України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

За договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети (ч.1 ст.1132 ЦК України).

Згідно статті 1131 ЦК України, умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Зі змісту спірного договору від 29.02.2008 року вбачається, що сторони об'єднали свої вклади (земельну ділянку площею 50,1 га для потреб сільськогосподарського виробництва та грошові кошти в розмірі 1024473 грн.), для досягнення спільної господарської мети, зокрема, розробки унікальної методики з ефективного використання сільськогосподарських земель при вирощуванні різноманітних зелених насаджень, без створення юридичної особи та з метою отримання прибутку (п.1.1, п.6.2.1, п.6.2.2 договору).

Актом внеску у спільну діяльність від 18.04.2008 року, позивач передав у спільну діяльність земельну ділянку, загальною площею 50,1 га, строком на 30 років, яка буде використана для лісових насаджень та догляду за ними (а.с.54 т.1).

В розділі 6 договору сторони узгодили порядок ведення спільних справ, зокрема, визначили, що керівництво спільною діяльністю, а також ведення спільних справ покладається на відповідача.

Правовий статус спільного майна врегульований в розділі 7 договору, в якому узгоджено, зокрема, що грошові та інші майнові внески сторін, а також майно, створене або придбане сторонами в результаті їх спільної діяльності, становлять їхню спільну власність.

В розділі 8 договору сторони встановили порядок розподілу результатів спільної діяльності, а розділом 9 договору визначено порядок покриття спільних витрат і збитків сторонами.

Таким чином, укладений сторонами договір про спільну діяльність від 29.02.2008 року за своєю правовою природою є договором простого товариства, а відносини, що з нього виникають регулюються положеннями статтей 1132-1143 та умовами вказаного договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом; договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Позивач обгрунтовує свої позовні вимоги ст.651 ЦК України, в частині «інших випадків, встановлених договором або законом».

Частиною 2 статті 1142 ЦК України передбачено, що учасник договору простого товариства, укладеного на визначений строк, має право вимагати розірвання договору у відносинах з іншими учасниками через поважну причину з відшкодуванням іншим учасникам реальних збитків, завданих розірванням договору.

В п.10.3 договору про спільну діяльність від 29.02.2008 року визначено наступне: «Сторони усвідомлюють, що їхня спільна діяльність здійснюється в складних економічних умовах нестабільного ринку, яка підвищує ступінь ризику їхньої діяльності, а тому сторони залишають за собою право на дострокове розірвання даного договору з мотивів зміни економічної ситуації в країні, безперспективності та недоцільності ведення спільного господарювання, а також у разі неможливості здійснення цієї діяльності на принципах самоокупності та самофінансування.

Враховуючи наведене, для розірвання договору про спільну діяльність позивач повинен довести суду наявність поважних причин для такого розірвання і підтвердити існування обставин, вказаних в п.10.3 спірного договору.

Позивач в позові просить розірвати договір про спільну діяльність на підставі п.10.3 договору, посилаючись на те, що з моменту укладання спірного договору змінилась економічна ситуація в країні, у зв'язку з чим значно збільшилась нормативна грошова оцінка земельної ділянки, право користування якою є вкладом позивача до спільної діяльності.

Разом із тим, його частка у спільній діяльності не збільшилась, в результаті чого, дохід від такої діяльності є дуже невеликим.

В обгрунтування своїх доводів позивач посилається на складену ним довідку №217 від 18.10.2017 року (а.с.120 т.2).

Позивач зазначає, що за весь час дії договору він отримав невеликий прибуток, у зв'язку з чим вважає, що використання у спільній діяльності земельної ділянки, вартість якої збільшилась, є нераціональним, а подальше ведення спільного господарювання з відповідачем - недоцільним.

В підтвердження вказаної обставини позивач надав суду звіт про експертно-грошову оцінку земельної діяльності №19/09-02/2017 року, виконаний ТОВ «Ріелті-Брокерідж», відповідно до якого, вартість постійного права землекористування земельною ділянкою, площею 50,1 га складає 1035900 грн. (а.с.3-40 т.2).

Крім того, позивач посилається на лист Управління Держгеокадастру у Харківській області №32-20.06-0.3-249/14-17 від 09.02.2017 року, в якому вказано, що середня нормативна грошова оцінка 1 га сільськогосподарських угідь по Харківському району Харківської області станом на 01.01.2017 року складає: рілля - 31716,55 грн., багаторічні насадження - 806906,42 грн. (а.с.28 т.1).

В розділі 6 спірного договору позивач та відповідач визначили внески сторін в спільну діяльність.

Так, внеском позивача є послуги та земельна ділянка, площею 50,1 га, що дорівнює у 2008 році 27355 грн.

З довідки щодо оцінки права користування земельною ділянкою, яка є додатком №3 до договору, вбачається, що на дату підписання відсутня оцінка про вартість права постійного користування, у зв'язку з чим ця вартість тимчасово визначена в об'ємі 120% від середньої орендної плати по Харківській області та складає 246 грн. за гектар (а.с.145 т.1).

18.04.2008 року сторони підписали акт внеску в спільну діяльність, відповідно до якого позивач вносить в спільну діяльність строком на 30 років земельну ділянку, загальною площею 50,1 га, що розташована двома ділянками: земельна ділянка на восьмому полі насіннєвої сівозміни, площею 20,4247 га та земельна ділянка на сьомому полі насіннєвої сівозміни, площею 29,6754 га. Ділянка буде використана для лісових насаджень та догляду за ними, відповідно до програми робіт спільної діяльності (а.с.54 т.1).

Позивач є постійним землекористувачем вказаних земельних ділянок, що підтверджується Державними актами на право постійного користування землею №001202 від 31.12.2001 р. та №001203 від 04.01.2002 р. (а.с.97-103 т.1).

В пункті 6.3 спірного договору визначено, що переоцінка та додаткові внески сторін у спільну діяльність, згідно Програми робіт, проводяться за згодою сторін щорічно, до 01 лютого.

Таким чином, сторони в договорі узгодили можливість кожного року проводити переоцінку вкладів позивача та відповідача та їх додаткових внесків.

Позивач наполягає на тому, що продовження договору є економічно недоцільно, оскільки відповідач не змінював розмір його внеску і тому доходи були малими.

Позивач мав право збільшити вартість свого внеску до спільної діяльності, та відповідно, отримувати більший прибуток від спільної діяльності.

Для збільшення розміру свого внеску позивач повинен був провести нормативно-грошову оцінку земельної ділянки, отримати витяг з технічної документації з нормативно-грошової оцінки земельної ділянки та ініціювати збільшення розміру свого вкладу в спільну діяльність.

Разом із тим, позивачем взагалі не розроблялась нормативно-грошова оцінка земельної ділянки, про що свідчить лист Управління Держгеокадастру у Харківській області №32-20.06-0.3-349/14-17.

Матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача з пропозицією збільшити вартість своєї частки в спільній діяльності.

Звіт про експертно-грошову оцінку земельної діяльності, на який посилається позивач, містить аналіз середньої вартості оренди землі в Україні.

Однак, земельна ділянка за спірним договором не передавалась в оренду, а є внеском позивача у спільну діяльність.

Крім того, з огляду на зміну економічної ситуації щодо збільшення вартості землі на ринку землі, слід прийти до протилежного висновку, ніж позивач, оскільки зростання вартості землі є позитивним економічним явищем для позивача, що тягне за собою збільшення вартості частки позивача у спільній діяльності та, відповідно, збільшення розміру його частини отриманого прибутку.

Однак, позивач не вчиняв будь-яких дій щодо збільшення вартості своєї частки, що призвело би до пропорційного збільшення його частини отриманого прибутку.

За таких обставин, доводи позивача про збільшення вартості користування землею та, у зв'язку з цим, несправедливий розподіл прибутку від спільної діяльності, є безпідставними.

З огляду на викладене, позивачем не доведено наявність підстав для розірвання договору у зв'язку із безперспективністю та недоцільністю ведення спільного господарювання.

В п.10.3 спірного договору передбачено право сторони на його розірвання у разі неможливості здійснення цієї діяльності на принципах самоокупності та самофінансування.

Відповідно до умов договору, сторони щорічно визначались з планом робіт, складали та підписували протоколи до договору, в яких погоджували внески сторін у спільну діяльність, їх розподіл та затверджували результати робіт (а.с.69 -95 т.1).

Також протягом дії спірного договору сторони кожного року укладали додаткові угоди, якими встановлювали нову вартість права користування земельною ділянкою, площею 50,1 га (а.с.55, 58, 162,198 т.1).

Відповідно до умов договору (п.п.8.2, 8.4), прибуток від спільної діяльності підлягає розподілу між сторонами пропорційно їх участі (внеску) в порядку та терміни, визначені окремими угодами.

В додатковій угоді №10 від 04.01.2017 року до договору відображено внески сторін у спільну діяльність за період з 2008 по 2016 рік та розподіл прибутку від спільної діяльності за вказаний період, відповідно до частки кожної із сторін у спільній діяльності (а.с.56 т.1)

Посилання позивача на невеликий розмір виплат йому за результатами щорічної господарської діяльності простого товариства є безпідставними, оскільки він разом із позивачем планував об'єм робіт, їх вартість, розпоряджався прибутком та отримував його частину у відповідності до розміру свого внеску в спільну діяльність.

Позивачем не обгрунтовано та не підтверджено обставину неможливості здійснення спільної діяльності на принципах самоокупності та самофінансування.

Враховуючи викладене, позивачем не доведено наявність поважних причин для розірвання договору, які визначені в п.10.3 спірного договору.

Під час апеляційного провадження у даній справі позивач зазначає, що, в порушення постанови Кабінету Міністрів України №296 від 11.04.2012 року, спірний договір та додаткові угоди до нього не погоджувались з Кабінетом Міністрів України.

Судова колегія зазначає, що вказані доводи не стосуються предмету спору у даній справі, а є окремим предметом спору щодо недійсності спірного договору.

Вимоги щодо недійсності договору про спільну діяльність позивачем не заявлялись і судом першої інстанції не розглядались.

Відповідно до п.3.9 Статуту ДП «Дослідне господарство "Елітне" Інституту рослинництва ім. В.Я.Юр'єва» - підприємство з дозволу Президії Академії, за погодженням з Кабінетом Міністрів України, має право укладати договори спільної діяльності.

Таким чином, відповідальність у погодженні договору покладено саме на позивача.

З преамбули спірного договору та п.1.1 договору вбачається, що він погоджений з Українською академією аграрних наук України, як органом управління.

Відповідно до п.4 постанови КМУ №296 від 11.04.2012 року, орган управління подає на розгляд Кабінету Міністрів України проект рішення щодо погодження укладення договору.

У разі прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про погодження укладення договору, орган управління здійснює заходи щодо забезпечення його укладення суб'єктом господарювання (п.5 вказаної постанови).

Таким чином, враховуючи, що спірний договір погоджений з Українською академією аграрних наук України, відсутні підстави вважати, що він не давався Асоціацією наук до погодження з Кабінетом Міністрів України.

Будь-які докази з цього питання відсутні.

Отже, доводи позивача є необгрунтованими та не приймаються судом.

Оскільки позивачем не доведено наявність поважних причин для розірвання договору про спільну діяльність від 29.02.2008 року, які передбачені в п.10.3 договору, позовні вимоги є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновку про істотне порушення відповідачем умов договору та невигідність для позивача продовження договірних відносин з відповідачем.

Однак, такі висновки суду є передчасними та спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Харківської області від 23.10.2017 р. у справі № 922/2654/17 прийняте при неповному з'ясуванні всіх обставин справи, у зв'язку з чим, рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга відповідача - задоволенню.

Відповідно до положень частини 1 та пункту 10 частини 2 статті 105 Господарського процесуального кодексу України, за наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційний господарський суд приймає постанову, в якій має бути, зокрема, зазначений новий розподіл судових витрат у разі скасування рішення.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями ст. ст. 49, 99, 101, пунктом 2 статтею 103, п.1 ч.1 ст.104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 23.10.2017 року у справі №922/2654/17 скасувати.

Прийняти нове рішення.

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Елітне" Інституту рослинництва ім. В.Я.Юр'єва Національної академії аграрних наук України (62408, Харківська обл., Харківський район, селище Елітне, вулиця Насіннева, будинок 19, ідентифікаційний код 05460373) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Івашківський інкубатор" (62211, Харківська область, Золочівський район, село Івашки, вулиця Центральна, будинок 181, ідентифікаційний код 36068084) 1760 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено 18.12.2017 року.

Головуючий суддя Медуниця О.Є.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Гребенюк Н.В.