Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

14.12.2017 Справа № 927/987/17

За позовом Фізичної особи - підприємця Шкриль Лариси Григорівни,

АДРЕСА_1, 40030

до Товариства реалізації інженерних задач "ТРІЗ ЛТД",

вул. Пушкіна, 34 В, м. Чернігів, 14000

про стягнення 592000 грн.

суддя Демидова М.О.

Представники сторін:

від позивача: Шкриль Л.Г., паспорт НОМЕР_2 від 12.11.13 виданий Зарічним РВ у м. Суми УДМС України в Сумській області;

від відповідача: Кучков О.В. довіреність від 10.11.17; Рибницька І.О. довіреність від 10.11.17;

в с т а н о в и в:

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за надані юридичні послуги у розмірі 592000 грн. 00 коп., яка утворилась внаслідок неналежного виконання відповідачем умов укладеного сторонами договору про надання юридичних послуг від 31.12.2014.

За письмовим клопотанням відповідача судом на підставі приписів ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У судовому засіданні 12.12.2017 на підставі приписів ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 14.12.2017, 15 годин 00 хвилин

У судове засідання прибули повноважні представники сторін.

Позивачем позовні вимоги підтримані у повному обсязі.

Письмовим відзивом від на позовну заяву відповідач проти позовних вимог заперечив, посилаючись на відсутність предмету спору. Відповідач зазначив, що умовами договору не було визначено обсягу та вартості юридичних послуг, що надаються за договором, в свою чергу, актами визначено перелік виконаних робіт, але акти не містять інформації щодо обсягу та вартості послуг, у зв'язку з чим сторони договору станом на сьогоднішній день не дійшли згоди щодо вартості зазначених послуг. Відповідач посилається на те, що акти виконаних робіт містять у собі вказівку про те, що вартість послуг вже було сплачено замовником, що свідчить про виконання належним чином відповідачем своїх зобов'язань за договором та відсутність обов'язку з оплати наданих послуг.

У додаткових письмових пояснення позивача зазначено, що акти виконаних робіт підписані замовником та виконавцем, скріплені печаткою, претензій щодо якості та повноти наданих послуг замовник до виконавця не мав. Акти виконаних робіт містять зміст наданих послуг та підтверджують факт надання послуг. Також позивач зазначив, що ціна за надані послуги дійсно визначена, але не сплачена, оскільки підтвердженням сплати є наявність платіжного доручення. Стосовно сплачених відповідачем сум платіжними дорученнями від 24.10.2016 у розмірі 300000 грн. 00 коп., 21.12.2016 у розмірі 500000 грн. 00 коп. та 10.02.2017 у розмірі 500000 грн. 00 коп., то вони були зараховані за надані послуги відповідно договору від 30.12.2013.

Відповідачем у процесі розгляду справи подано клопотання про колегіальний розгляд справи.

Розглянувши клопотання відповідача про призначення колегіального розгляду справи № 927/987/17, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної заяви, виходячи з такого.

Питання щодо колегіального розгляду справ у судах першої інстанції врегульовано статтею 15 Закону України № 2453-VІ «Про судоустрій України і статус суддів» від 07.07.2010. Даною нормою, встановлено, що справи в судах розглядаються суддею одноособово, а у випадках, визначених процесуальним законом, - колегією суддів, а також за участю народних засідателів і присяжних.

Законодавчий припис щодо колегіального розгляду справ у судах першої інстанції кореспондується із частиною 1 статті 4-6 Господарського процесуального кодексу України, згідно вимог якої справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Таким чином, питання про необхідність та доцільність призначення колегіального розгляду конкретної справи вирішується судом з урахуванням категорії спору та обґрунтованості клопотання про призначення колегіального розгляду справи, а також з огляду на конкретні обставини, що свідчать про складність кожної конкретної справи.

Клопотання про призначення колегіального розгляду справи повинно бути обґрунтоване та мотивоване, з посиланням на обставини, що свідчать про складність конкретної справи або про складність певної категорії спору. Клопотання також повинно бути підтверджене фактичними обставинами та ґрунтуватися на певних конкретних доказах.

Відповідачем у клопотанні про призначення колегіального розгляду справи не навів конкретних обставин на підтвердження складності справи або складності спору, не надав належних доказів у підтвердження його підтвердження.

За наведених обставин відсутні підстави для задоволення клопотання про колегіальний розгляд справи, а тому суд у задоволенні вказаного клопотання відмовляє.

Дослідивши обставини справи, надані докази у їх сукупності, вислухавши присутнього під час судового розгляду справи представників сторін, суд встановив такі фактичні обставини.

31.12.2014 сторонами у справі укладено договір про надання юридичних послуг (далі за текстом - договір) (а.с. 10-11), відповідно до умов якого позивач як виконавець взяв на себе зобов'язання по наданню юридичних послуг відповідачу як замовнику, а замовник зобов'язався прийняти та оплатити надані виконавцем юридичні послуги на умовах договору.

Відповідно до п. 3.1 договору замовник зобов'язався вчасно та у повному обсязі здійснювати розрахунки з виконавцем, у тому числі відшкодовувати витрати, понесені виконавцем при виконанні умов договору (транспортні витрати, грошові суми сплачені за замовника, тощо).

Пунктом 7.2 передбачено, що договір набирає чинності з дня його підписання і діє до його виконання.

За доводами позивача, зобов'язання за договором позивач виконав у повному обсязі, надавши відповідачу юридичні послуги на загальну суму 592000 грн. 00 коп. У підтвердження викладеного позивачем до справи надані акти виконаних робіт №1 від 28.02.2015 на суму 50000 грн. 00 коп., №2 від 31.03.2015 на суму 50000 грн. 00 коп., №3 від 28.05.2015 на суму 50000 грн. 00 коп., №4 від 31.07.2015 на суму 50000 грн. 00 коп., №5 від 30.09.2015 у якому зазначено «За виконані юридичні послуги замовником сплачено 100000 грн.», №6 від 31.10.2015 у якому зазначено «За виконані юридичні послуги замовником сплачено 100000 грн.», №7 від 31.11.2015 на суму « 150000 грн. 00 коп. (п'ятдесят тисяч)», №8 від 31.12.2015 на суму 42000 грн. 00 коп.(а.с. 12-19). Акти виконання робіт з боку замовника підписані без зауважень та заперечень.

Відповідно до п. 4.1 договору за надані послуги замовник сплачує виконавцеві грошові кошти щомісячно згідно акту виконаних робіт.

Як зазначено у п. 4.2 договору розрахунки між сторонами здійснюються у безготівковому порядку, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця, вказаного у главі 8 договору. За домовленості сторін можливі інші форми розрахунку за надані виконавцем замовнику послуги.

Відповідач у порушення умов договору розрахунок за надані послуги не здійснив, у зв'язку з чим за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 592000 грн. 00 коп.

Позивачем на адресу відповідача направлялась претензія від 13.03.2017 з вимогою про сплату заборгованості (а.с. 20-22).

Відповідач у листі (а.с. 23) до позивача просив надати копії документів щодо наданих послуг.

Позив листом від 04.05.2017 направив відповідачу відповідь копії документів, але на час розгляду справи суму боргу не сплатив.

Заборгованість у розмірі 592000 грн. 00 коп. заявлена до стягнення позивачем за даним позовом.

За доводами відповідача, акти №5 від 30.09.2015 та №6 від 31.10.2015 не містять інформації щодо обсягу та вартості послуг, у зв'язку з чим сторони не дійшли згоди щодо вартості зазначених послуг. Крім того, акти містять у собі вказівку про те, що вартість послуг вже було сплачено замовником, що свідчить про виконання відповідачем належним чином свої зобов'язань за договором.

Відповідач зазначив, що платіжним дорученням №2392 від 24.10.2017 на суму 300000 грн. 00 коп. здійснено оплату наданих послуг за актами №1,2,3,4,7,8. (а.с. 42). Враховуючи відсутність чіткого визначення платіжним дорученням №2392 від 24.10.2016 призначення платежу, 20.04.2017 відповідач звертався на адресу позивача із заявою про призначення платежу №457 від 19.04.2017, якою повідомив позивача, що кошти у розмірі 300000 грн. 00 коп. перераховані Товариством реалізації інженерних задач "ТРІЗ ЛТД" на користь ФОП Шкриль Л.Г. відповідно до платіжного доручення №2392 від 24.10.2016 та є оплатою за договором від 31.12.2014. за актами №1, №2, №3, №4, №7(на суму 50000 грн. 00 коп.) та №8. (а.с. 88-89). Повторно відповідач звертався до позивача 13.11.2017 із заявою № 1226 про призначення платежу. (а.с. 90-91). Таким чином, відповідач вважає, що скористався своїм правом та заявив про зміну призначення платежу і сплачені кошти повинні бути зараховані саме за договором у справі № 927/987/17.

Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані матеріали, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та необхідність часткового задоволення позову з таких підстав.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства. Вказана норма за своїм змістом кореспондується з приписами п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Судом встановлено, що укладений позивачем та відповідачем правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання глави 63 Цивільного кодексу України.

Згідно ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до норм ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено, що позивачем відповідно до умов договору надано відповідачу юридичні послуги, про що сторонами складено акти виконаних робіт, які з боку замовника підписані без зауважень та заперечень.

Спір між сторонами виник у зв'язку із простроченням виконання відповідачем зобов'язань щодо своєчасної оплати наданих послуг за договором про надання юридичних послуг від 31.12.2014 у розмірі 592000 грн. 00 коп.

Судом встановлено, що сума боргу у розмірі 592000 грн. 00 коп., складається з: Акту №1 від 28.02.2015 на суму 50000 грн. 00 коп.(посилання на договір від 31.12.2014), Акту №2 від 31.03.2015 на суму 50000 грн. 00 коп. (посилання на договір від 31.12.2014), Акту №3 від 28.05.2015 на суму 50000 грн. 00 коп. (посилання на договір від 31.12.2014), Акту №4 від 31.07.2015 на суму 50000 грн. 00 коп., (посилання на договір від 31.12.2014), Акту №5 від 30.09.2015 (сума не визначена) та Акту №6 від 31.10.2015 (сума не визначена), Акту №7 від 31.11.2015 на суму « 150000 грн. 00 коп. (п'ятдесят тисяч)», №8 від 31.12.2015 на суму 42000 грн. 00 коп. (посилання на договір від 31.12.2014).

Судом встановлено таке.

В актах №5 від 30.09.2015 та №6 від 31.10.2015 не визначено вартість виконаних послуг і при цьому зазначено, що «за виконані юридичні послуги замовником сплачено 10000 грн.». Таким чином, суд доходить висновку про те, що вказані акти виконаних робіт №5 від 30.09.2015 та №6 від 31.10.2015 не підлягає пред'явленню до оплати і не може бути підставою для стягнення будь-яких грошових сум з відповідача, оскільки в ньому відсутнє посилання на наявність заборгованості за виконані роботи.

У Акті №7 від 30.11.2015 цифровими позначками зазначено вартість робіт у розмірі 150000 грн., при цьому друкованими літерами у вказаному Акті визначено іншу вартість робіт, а саме «п'ятдесят тисяч грн.».

Оцінюючи доводи сторін щодо вартості робіт за даним актом, суд враховує ту обставину, що сторони дійшли однозначної згоди щодо вартості робіт, яка входить і до цифрового, і до буквеного визначення вартості робіт, а саме 50000 грн. Акт підписаний відповідачем та містить його печатку. За цих обставин суд вважає правомірним заявлення до стягнення за Актом №7 від 30.11.2015 саме вартості робіт у розмірі 50000 грн. 00 коп.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають грошові кошти за актами №1 від 28.02.2015 на суму 50000 грн. 00 коп., №2 від 31.03.2015 на суму 50000 грн. 00 коп., №3 від 28.05.2015 на суму 50000 грн. 00 коп., №4 від 31.07.2015 на суму 50000 грн. 00 коп., №8 від 31.12.2015 на суму 42000 грн. 00 коп., №7 від 31.11.2015 на суму 50000 грн. 00 коп., а усього 292000 грн. 00 коп.

Судом не приймаються до уваги доводи відповідача у справі щодо факту сплати заборгованості за укладеним з позивачем договором про надання юридичних послуг від 31.12.2014, оскільки надане у підтвердження факту сплати платіжне доручення №2392 від 245.10.2016 на суму 300000 грн. 00 коп., у графі «Призначення платежу» взагалі не містить посилання на договір від 31.12.2014, а як підставу сплати грошових коштів визначає договір «б/н від 14.01.2014». За твердженнями позивача у справі вказані грошові кошти перераховані на виконання іншого укладеного сторонами правочину (договору від 14.01.2014 (а.с. 99-100). Даний договір наданий позивачем до справи і не є предметом спору у даній справі.

Таким чином, відповідачем не наведено належних та допустимих доказів у підтвердження своїх доводів, що і враховано судом при прийнятті рішення.

Лист про зміну призначення платежу у платіжному дорученні на суму 300000 грн. 00 коп. повинен бути направлений до установи банку, а не на адресу іншої сторони договору. За таких обставин у позивача було право зарахувати 300000 грн. 00 коп. за будь-яким з укладених з відповідачем договорів на власний розсуд.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню у розмірі 292000 грн. 00 коп.

В решті вимог слід відмовити за необґрунтованістю.

Судові витрати покладаються судом на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства реалізації інженерних задач "ТРІЗ ЛТД", вул. Пушкіна, 34 В, м. Чернігів, 14000, код 21103448, на користь фізичної особи - підприємця Шкриль Лариси Григорівни, АДРЕСА_1, 40030, код НОМЕР_1, заборгованість у сумі 292000 грн. 00 коп., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 4380 грн. 00 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

В судовому засіданні 14.12.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дата складення та підписання повного рішення - 19.12.2017.

Суддя М.О. Демидова