РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2017Справа №910/19179/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнік Фарма»
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Фактор» 2. Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь»
провизнання недійсним договору №UA-EA-2017-07-28-00017-с/42 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 11.10.2017
за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Фактор»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Юнік Фарма»
простягнення заборгованості за Кредитними договорами
Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом: Аветян А.Г. - за довіреністю

від відповідача-1 за первісним позовом : не з`явився

від відповідача-2 за первісним позовом: Савчук О.Г. - за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнік Фарма» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Фактор» та Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» про визнання недійсним договору №UA-EA-2017-07-28-00017-с/42 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 11.10.2017.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що укладений між відповідачами договір №UA-EA-2017-07-28-00017-с/42 від 11.10.2017, за якими відповідач-2 відступив відповідачу-1 право вимоги до позивача за кредитними договорами №04/2014-Ю від 12.02.2014, №13/2014-Ю від 03.07.2014, №41/2013-Ю від 12.11.2013 та №13/2013-Ю від 24.04.2013, був укладений від імені ПАТ «Банк Київська Русь» особою, яка не мала необхідного обсягу дієздатності, у зв'язку з чим даний підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2017 було порушено провадження у справі №910/19179/17 та призначено її до розгляду на 20.11.2017.

14.11.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представник відповідача-1 подав відзив на позовну заяву, в якому вказує на те, що уповноваження особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Біла І.В., яка вчинила оспорюваний правочин від імені відповідача-2, діяла на підставі рішення Виконавчої дирекції ФГВФО, яке не скасоване та є чинним, а відтак у останньої були наявні повноваження на укладення договору №UA-EA-2017-07-28-00017-с/42 від 11.10.2017, у зв'язку з чим відповідач-1 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

16.11.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Фактор» було подано зустрічну позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнік Фарма» про стягнення заборгованості за Кредитними договорами, право вимоги за якими ТОВ «ФК «Кредит Фактор» набуло на підставі договору №UA-EA-2017-07-28-00017-с/42 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 11.10.2017, у загальному розмірі 100 672 238,55 грн.

В судове засідання 20.11.2017 представники сторін з'явились, надали пояснення, представником відповідача-1 було надано суду письмові пояснення, в яких відповідач-1 вказує, що Біла І.В. та ПАТ «Банк «Київська Русь» володіють цивільною дієздатністю фізичної та юридичної особи, а відтак укладений договір №UA-EA-2017-07-28-00017-с/42 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 11.10.2017 відповідає положенням законодавства.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2017 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Фактор» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнік Фарма» про стягнення заборгованості за Кредитними договорами та оголошено перерву до 11.12.2017.

11.12.2017 через відділ діловодства суду від позивача за зустрічним позовом надійшла заява про збільшення позовних вимог, з якої вбачається, що у зв'язку з допущенням арифметичних помилок у зустрічній позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача за зустрічним позовом на 3 000,00 грн. більше. Таким чином, сума позовних вимог за зустрічним позовом становить 100 675 238,55 грн., яку ТОВ «ФК «Кредит Фактор» просить стягнути з ТОВ «Юнік Фарма».

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Приписами пункту 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» визначено, що передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Суд приймає вищевказану заяву до розгляду, а тому має місце нова ціна позову за зустрічним позовом.

Крім того, представник ТОВ «ФК «Кредит Фактор» 11.12.2017 подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з його неможливістю бути присутнім у судовому засіданні, оскільки 11.12.2017 о 14-30 хв. представник відповідача-1 повинен взяти участь у розгляді справи №757/24086/14-ц Печерським районним судом м. Києва.

11.12.2017 через відділ діловодства суду від ТОВ «Юнік Фарма» надійшов відзив на зустрічну позовну заяву ТОВ «ФК «Кредит Фактор», в якому відповідач за зустрічним позовом вказує на необґрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості за спірними Кредитними договорами з огляду на те, що така заборгованість, нараховані на неї відсотки, штраф за несвоєчасне повернення кредиту, штраф за несвоєчасне повернення відсотків та пеня були присуджені до стягнення з ТОВ «Юнік Фарма» на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» рішеннями Господарського суду Житомирської області від 06.08.2015 у справі №906/764/15, від 15.07.2015 у справі №906/806/15, від 06.08.2015 у справі №906/808/15 та від 01.08.2017 у справі №906/763/15.

Також 11.12.2017 представником ТОВ «Юнік Фарма» було подано до суду додаткові пояснення, в яких вказує, що відповідачі були обізнані про те, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 у справі №826/22323/15 визнано протиправними та скасовано постанови Національного банку України про запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь», а тому на момент укладення спірного договору відповідачі знали, що відомості в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є недостовірними та відповідно у особи, яка вчиняла оспорюваний правочин від імені відповідача-2, був відсутній необхідний обсяг повноважень на його вчинення.

В судове засідання 11.12.2017 представник позивача з'явився, надав пояснення по суті первісних та зустрічних позовних вимог та просив задовольнити позов у повному обсязі, проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні.

Представник відповідача-2 в судове засідання 11.12.2017 з'явився, надав пояснення по суті первісних та зустрічних позовних вимог, згідно яких просив відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов.

Представник відповідача-1 в судове засідання 11.12.2017 не з'явився, проте подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд, розглянувши у судовому засіданні 11.12.2017 клопотання представника відповідача-1 про відкладення розгляду справи, відхилив його, з огляду на наступне.

В обґрунтування поданого клопотання про відкладення розгляду справи, представник відповідача-1 зазначає, що він буде здійснювати представництво інтересів під час розгляду Печерським районним судом м. Києва 11.12.2017 о 14-30 хв. справи №757/24086/14-ц.

Так, статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Зазначені обставини та підстави оцінюються судом, який розглядає справу з метою реалізації наданого йому права на відкладення розгляду справи.

Неможливість бути присутнім в судовому засіданні представника відповідача-1 не являється такими обставинами. При цьому, нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі, тому неможливість представника відповідача-1 бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника судового процесу на участь у судовому засіданні.

При цьому, клопотання не містить жодних обґрунтувань та посилань на неможливість бути присутніми у даному судовому засіданні, яке призначене на 12:50 год. у залі судових засідань №22, розміщеному за адресою: АДРЕСА_1, з огляду на те, що у Печерському районному суді м. Києва судове засідання призначене на 14:30 год. повинне відбуватись у будівлі за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 42-А, тобто дані будівлі не є віддаленими одна від одної настільки, щоб унеможливити представнику відповідача-1 взяти участь у обох судових засіданнях.

Суд приймає до уваги, що сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, розгляд справи відкладався).

При цьому, суд зазначає, що згідно із ч. 3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Також судом враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи вищенаведене, суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача-1 про відкладення розгляду справи.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача-1 не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 11.12.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-2 за первісним позовом, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позови, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнік Фарма» (позичальник) було укладено кредитний договір №04/2014-Ю від 12.02.2014, кредитний договір №13/2014-Ю від 03.07.2014, кредитний договір №41/2013-Ю від 12.11.2013, кредитний договір №13/2013-Ю від 24.04.2013 (надалі - Кредитні договору), за умовами яких Банк відкриває позичальнику відновлювану відкличну кредитну лінію та зобов'язується надавати кредитні кошти у розмірі та на умовах, визначених цими договорами, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти та інші платежі.

05.03.2015 Правлінням Національного банку України було прийнято постанову №165/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Київська Русь» до категорії проблемних».

19.03.2015 Правлінням Національного банку України було прийнято постанову №190 «Про віднесення ПАТ «Банк Київська Русь» до категорії неплатоспроможних».

На підставі постанови Правління Національного банку України 19.03.2015 №190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 19.03.2015 №61 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь», згідно з яким з 20 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь».

Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волкова О.Ю.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Київська Русь» запроваджено строком на три місяці з 20 березня 2015 року по 19 червня 2015 року включно.

З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку ПАТ «Банк «Київська Русь», запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду, керуючись частиною 4 статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду прийняла рішення №116 від 15.06.2015 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» до 19.07.2015 включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волкова О.Ю. до 19 липня 2015 року включно.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 16.07.2015 №460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 14.07.2015 №138 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волкова О.Ю. строком на 1 рік з 17 липня 2015 року по 16 липня 2016 року включно.

Виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 23.06.2016 №1085, відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» на два роки до 16 липня 2018 року включно. Відповідно до даного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкова О.Ю. на два роки до 16 липня 2018 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду №1706 від 01.09.2016 змінено уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ «Банк «Київська Русь». Згідно із зазначеним рішенням всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк «Київська Русь», визначені Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, делеговано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Білій І.В. з 05 вересня 2016 року.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 у справі №826/22323/15, зокрема, визнано протиправними та скасовано постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 №190 «Про віднесення ПАТ «Банк Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» та від 16.07.2015 № 460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Київська Русь».

В цій частині постанова Київського апеляційного адміністративного суду залишена без змін постановою Вищого адміністративного суду України №К/800/35885/16 від 08.06.2017.

11.10.2017 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» (Банк) в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Білої Ірини Володимирівни та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Фактор» (новий кредитор) укладено договір №UA-EA-2017-07-28-000017-с/42 про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги (надалі - Договір відступлення), у відповідності до п. 2.1 та Додатку №1 якого за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, Банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні Банку, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги Банку до позичальника та заставодавців, поручителів за Кредитними договорами №04/2014-Ю від 12.02.2014, №13/2014-Ю від 03.07.2014, №41/2013-Ю від 12.11.2013 та №13/2013-Ю від 24.04.2013, а новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.

У пункті 6.2.1 Договору відступлення зазначено, що представник банку повідомляє нового кредитора про те, що на момент укладення цього договору судами спеціальної юрисдикції порушено судові справи та прийнято наступні судові рішення:

- в провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебуває справа №826/171/17 за позовом ОСОБА_6 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи: ПАТ «Банк «Київська Русь», Уповноважена особа Фонду - Біла І.В. та Волков О.Ю., про визнання протиправними та скасування рішень, прийнятих виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 у справі №826/22323/15 задоволено позов ОСОБА_6 до Національного банку України , визнано протиправними та скасовано постанови відповідача про запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь», зобов'язано вчинити дії. За результатами розгляду справи №826/22323/15 Вищим адміністративним судом України ухвалено постанову, якою касаційну скаргу Національного банку України задоволено частково, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 змінено, рішення в частині зобов'язання Національного банку України надати можливість ПАТ «Банк Київська Русь» протягом розумного строку провести дії з фінансового оздоровлення банку після проведених заходів з його ліквідації скасовано та прийнято в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в цій частині - відмовлено. В решті постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 залишено без змін;

- Ухвалою Верховного Суду України від 14.09.2017 по справі №826/22323/15 відкрито провадження з перегляду рішення касаційної інстанції.

Спір у справі за первісним позовом виник у зв'язку з твердженнями позивача про відсутність обсягу повноважень у особи, яка уклала Договір відступлення від імені ПАТ «Банк «Київська Русь», у зв'язку з чим позивач просить визнати недійсним з моменту укладення даний Договір відступлення. Натомість позивач за зустрічним позовом просить стягнути з відповідача (позивача за первісним позовом) заборгованість за Кредитними договорами, відсотки, штрафи за несвоєчасне повернення кредитів та за несвоєчасну сплату відсотків, інфляційні витрати за кредитами та відсотками, пеню, нараховану за несвоєчасне повернення кредитів та несвоєчасну сплату відсотків, право вимоги на які перейшли до позивача за зустрічним позовом на підставі Договору відступлення.

За приписами ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ч. 1 ст.207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Судом встановлено, що оспорюваний договір з боку ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Фктор» було підписано директором Шуляк В.М., який діяв на підставі Статуту ТОВ «ФК «Кредит Фактор», а з боку Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» - уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Білою І.В. згідно рішення №138 від 11.07.2015 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», рішення №1085 від 23.06.2016 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про продовження строків здійснення повноважень ліквідатора», рішення №1706 від 01.09.2016 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про зміну уповноваженої особи на ліквідацію та делегування повноважень ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1328 від 30.03.2017.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Згідно з частиною 2 статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Положення частин 4 та 5 статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з положеннями статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України».

Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду), якій Фонд делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Усі або частина повноважень Фонду, визначені цим Законом, можуть бути делеговані одній або кільком уповноваженим особам Фонду. У разі делегування повноважень кільком уповноваженим особам Фонд зазначає обсяг повноважень кожної з них. Здійснення повноважень органів управління банку може бути делеговано тільки одній уповноваженій особі.

Тимчасова адміністрація запроваджується на строк, що не перевищує один місяць. У разі виведення неплатоспроможного банку з ринку у спосіб, передбачений пунктами 3-5 частини 2 статті 39 цього Закону, тимчасова адміністрація може бути продовжена на строк до одного місяця. У разі виведення неплатоспроможного банку з ринку у спосіб, передбачений пунктами 1 і 2 частини 2 статті 39 цього Закону, строк тимчасової адміністрації може бути продовжений на п'ять днів з припиненням не пізніше дня отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Тимчасова адміністрація припиняється після виконання плану врегулювання або в інших випадках за рішенням виконавчої дирекції Фонду.

Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до статті 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Фонд вносить Національному банку України пропозицію про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку: 1) відповідно до плану врегулювання; 2) у разі закінчення строку тимчасової адміністрації банку та/або невиконання плану врегулювання; 3) в інших випадках, передбачених цим Законом.

Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку протягом п'яти днів з дня отримання пропозиції Фонду про ліквідацію банку. Національний банк України інформує Фонд про прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку не пізніше дня, наступного за днем прийняття такого рішення.

Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Наведені законодавчі норми вказують, що рішення Фонду про запровадження тимчасової адміністрації, про початок процедури ліквідації банку, про призначення відповідних уповноважених осіб Фонду чи їх зміни приймаються на підставі відповідних рішень Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку та реалізовуються у межах процедури тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

При цьому процедури тимчасової адміністрації та ліквідації запроваджуються на певний строк та є послідовними.

Щодо рішень виконавчої дирекції Фонду від 17.07.2015 №138 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» та від 23.06.2016 №1085, яким продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» повноваження ліквідатора на два роки до 16 липня 2018 року включно (на які відповідачі з0а первісним позовом посилаються як на обставини, що підтверджують наявність уповноваженої особи Фонду Білої І.В. на укладення оспорюваного Договору відступлення), суд зазначає наступне.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 у справі №826/22323/15 визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 19.03.2015 №190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних»; визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 16.07.2015 №460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь».

Постановою Вищого адміністративного суду України №К/800/35885/16 від 08.06.2017, яка набрала законної сили з моменту проголошення, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 в цій частині залишено без змін.

За правилами частини 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Частиною 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, з моменту набрання постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 законної сили постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 №190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» та від 16.07.2015 №460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» втратили юридичну силу та не створюють правових наслідків.

З огляду на викладене, рішення Фонду №138 від 11.07.2015 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок ліквідації Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», рішення №1085 від 23.06.2016 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про продовження строків здійснення повноважень ліквідатора», рішення №1706 від 01.09.2016 виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про зміну уповноваженої особи на ліквідацію та делегування повноважень ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1328 від 30.03.2017 прийняті на підставі скасованих у судовому порядку постанов Правління Національного банку України 19.03.2015 №190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» та від 16.07.2015 №460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь», також не створюють правових наслідків.

Частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

Отже, суд приходить до висновку, що вказані у Договорі відступлення рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не свідчать про наявність повноважень у уповноваженої особи Фонду Білої І.В. на укладення правочинів від імені ПАТ «Банк «Київська Русь», в тому числі на укладення оспорюваного Договору відступлення.

Щодо посилань відповідачів на те, що на момент укладення спірного Договору відступлення згідно відомостей, наявних в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ПАТ «Банк «Київська Русь» перебуває у стані припинення, а його керівником була уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Біла І.В., то суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Зважаючи на те, що у п.6.2.1 Договору відступлення, який підписаний у тому числі директором ТОВ «ФК «Кредит Фактор» викладено відомості про наявність спору щодо правомірності запровадження у ПАТ «Банк «Київська Русь» процедури тимчасової адміністрації та процедури ліквідації, а також зазначено про наслідки розгляду даного спору, в тому числі про визнання неправомірними та скасування відповідних рішень Правління НБУ постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2016, залишеною без змін в цій частині постановою Вищого господарського суду України від 08.06.2017, у справі №826/22323/15, при тому що станом на дату укладення оспорюваного правочину наведені судові рішення були оприлюднені шляхом опублікування їх в Єдиному державному реєстрі, то суд приходить до висновку, що відповідачі були обізнані або повинні були бути в силу норми прямої дії - ч. 2 ст. 68 Конституції України обізнаними про те, що у уповноваженої особи Фонду Білої І.В. були відсутні повноваження на укладення від імені ПАТ «Банк «Київська Русь» Договору відступлення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України).

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

За змістом постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою законодавства, яке полягає у наданні особі, що вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб, встановлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить ст. 20 Господарського кодексу України.

Таким чином, відповідно до приписів ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України застосування судом будь-якого способу судового захисту вимагає наявності наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб'єктивного права або інтересу; порушення (невизнання або оспорювання) означеного права/інтересу відповідачем; належність обраного способу судового захисту (з точки зору адекватності порушення і спроможності його усунути та поновити (захистити) право або інтерес та закріплення положеннями діючого законодавства).

Тобто, важливою умовою застосування судом певного способу захисту права або інтересу є його належність - встановлення судом тих обставин, що вжиття саме обраного позивачем способу захисту спроможне поновити порушені права особи, що звертається до суду з відповідним позовом.

Згідно із ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено, а відповідачами не надано доказів на спростування того, що уповноважена особа Фонду Біла І.В. не була наділена компетенцією вчиняти спірний правочин від імені ПАТ «Банк «Київська Русь», що свідчить про наявність підстав для визнання недійсним з моменту укладення Договору відступлення через його укладення з порушенням приписів ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Водночас, оспорваний правочин, вчинений із порушенням приписів законодавства, має своїм наслідком заміну первісного кредитора (ПАТ «Банк «Київська Русь») на нового кредитора (ТОВ «ФК «Кредит Фактор») за Кредитними договорами, що безумовно має своїм наслідком порушення прав та інтересів боржника (ТОВ «Юнік Фарма») за Кредитними договорами, а тому первісні позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Встановлені судом обставини з приводу недійсності Договору відступлення з моменту укладення унеможливлюють задоволення вимог ТОВ «ФК «Кредит Фактор» за зустрічним позовом з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Зважаючи на встановлення судом недійсності Договору відступлення, то в силу приписів ч. 1 ст. 216 ЦК України, ТОВ «ФК «Кредит Фактор» не набуло права вимоги за Кредитними договорами до ТОВ «Юнік Фарма», а тому позовні вимоги за зустрічним позовом є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Як встановлено в ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В силу вимог ст.ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог за первісним позовом про визнання недійсним з моменту укладення договору №UA-EA-2017-07-28-00017-с/42 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 11.10.2017 та відмови у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом, з покладенням судових витрат на відповідачів за первісним позовом, в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 4-3, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнік Фарма» задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним з моменту укладення Договір №UA-EA-2017-07-28-00017-с/42 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 11.10.2017, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Фактор» та Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь».

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Фактор» (01010, м. Київ, вул. Левандовська, буд. 3В; ідентифікаційний код 39826848) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнік Фарма» (11701, Житомирська обл., м. Новоград-Волинський, вул. Шевченка, буд. 19; ідентифікаційний код 30600896) судовий збір у розмірі 800 (вісімсот) грн. 00 коп.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (04071, м. Київ, вул. Хорива, буд. 11-А; ідентифікаційний код 24214088) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнік Фарма» (11701, Житомирська обл., м. Новоград-Волинський, вул. Шевченка, буд. 19; ідентифікаційний код 30600896) судовий збір у розмірі 800 (вісімсот) грн. 00 коп.

5. У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Фактор» відмовити.

6. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено: 18.12.2017

Суддя О.А. Грєхова