ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2017 р. Справа № 5023/10655/11

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Пушай В.І., суддя Терещенко О.І.

при секретарі Марченко В.О.

за участю представників:

боржника, Державного підприємства "Завод ім. В.О.Малишева" - Ігнатенко Т.В. за довіреністю №191-16 від 18.07.2017,

Державної екологічної інспекції у Харківській області, - Сосіна І.О. за довіреністю № 1/01-25/08-18 від 04.01.2016,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Державного підприємства "Завод ім. Малишева", м. Харків (вх. №3199 Х/2-8)

на ухвалу господарського суду Харківської області від 20.09.2017 по справі №5023/10655/11 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Усатий В.О., судді Яризько В.О., Савченко А.А., ухвалу оголошено 20.09.2017 )

за заявою Державного підприємства "Львівський бронетанковий завод", м. Львів

до Державного підприємства "Завод ім. Малишева", м. Харків

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2016 року Державна екологічна інспекція у Харківській області звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до Державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева" про стягнення шкоди в розмірі 1595661,65 грн., заподіяної державі, внаслідок наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 20.12.2016 у справі №922/2403/16 (колегія суддів: головуючий колегії Аюпова Р.М., суддя Кухар Н.М., суддя Прохоров С.А.) позов задоволено повністю, стягнуто з Державного підприємства "Завод ім. Малишева" на користь держави шкоду, заподіяну державі, внаслідок порушення природоохоронного законодавства в розмірі 1595661,65 грн., 23934,94 грн. судового збору.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05.04.2017, рішення Господарського суду Харківської області від 20.12.2016 у справі №922/2403/16 скасовано, а справу №922/2403/16 передано до Господарського суду Харківської області для розгляду по суті в межах справи №5023/10655/11 про банкрутство ДП "Завод імені В.О. Малишева".

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.09.2017 по справі №5023/10655/11 відмовлено боржнику в задоволенні клопотання про призначення експертизи.

Відмовлено боржнику в клопотанні про застосування строку позовної давності.

Заяву Державної екологічної інспекції у Харківській області задоволено повністю.

Стягнуто з Державного підприємства "Завод ім. Малишева" на користь держави шкоду, заподіяну державі, внаслідок порушення природоохоронного законодавства в розмірі 1595661,65 грн.

Стягнуто з Державного підприємства "Завод ім. Малишева" на користь Державної екологічної інспекції у Харківській області судовий збір в розмірі 23934,94 грн.

Боржник із ухвалою суду першої інстанції від 20.09.2017 не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу господарського суду Харківської області від 20.09.2017 по справі №5023/10655/11 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні вимог Державної екологічної інспекції у Харківській області відмовити у повному обсязі. Стягнути з Державної екологічної інспекції у Харківській області суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу, з урахуванням додаткових письмових пояснень (вх. №12152), обґрунтовує тим, що відповідно до пункту 3.11. Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього середовища України N639 від 10.12.2008 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21.01.2009 N48/16064 (у редакції, чинній на час виявлення правопорушення) час роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначається з моменту виявлення порушення до моменту його усунення, з урахуванням фактично відпрацьованого часу. Враховуючи те, що порушення відповідачем вимог Закону України «Про охорону атмосферного повітря» зафіксовано в акті перевірки від 18.10.2013, скаржник вважає, що розрахунок маси викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря здійснюється за встановленою Методикою формулою з урахуванням часу роботи джерела в режимі наднормативного викиду, а такий час повинен визначатись саме з моменту виявлення порушення до моменту його усунення (з урахуванням фактично відпрацьованого часу), тобто розрахунок збитків, завданих відповідачем, має бути визначений за період з 18.10.2013, тобто з дати складення акту по дату усунення порушення, а не з 01.01.2013, як вважає позивач. Водночас, приймаючи оскаржуване рішення та задовольняючи вимоги про стягнення шкоди, заподіяної відповідачем порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської діяльності за період з 01.01.2013 по 31.09.2013, зафіксовану в акті перевірки від 18.10.2013, суд першої інстанції невірно застосував не лише норми Методики розрахунку розмірів відшкодування шкоди, але й порушив законне право ДП «Завод імені В.О.Малишева», визначене пунктом 1 статті 32 Конвенції, стягуючи з відповідача заподіяну державі шкоду за межами строку позовної давності з 01.01.2013 по 20.07.2013.

Крім того, апелянт зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення , суд першої інстанції не надав належну оцінку обставинам надання відповідачем до Головного управління статистики у Харківській області річного звіту про охорону атмосферного повітря ф. №2-ТП (повітря) за 2013 рік з врахуванням коригувань (уточнень) статистичної звітності за 1,2,3 квартали 2013 року у бік зменшення викидів забруднюючих речовин за звітний рік, а також надання відповідних уточнюючих податкових декларацій з екологічного податку за 1,2,3,4 квартали 2013 року.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 25.10.2017 апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 27.11.2017.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27.11.2017 розгляд справи було відкладено на 20.12.2017 року.

У наданих до суду апеляційної інстанції запереченнях на апеляційну скаргу (вх. №12026 від 22.11.2017) та письмових поясненнях (вх.№13156 від 19.12.2017) Державна екологічна інспекція у Харківській області проти доводів апеляційної скарги заперечує, вважає рішення суду першої інстанції законним та прийнятим за умов повного дотримання норм матеріального та процесуального права. Просить залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу - без задоволення. Зокрема, свої заперечення обґрунтовує тим, що з урахуванням пунктів 2.1.2, 2.7, 2.7.1. Методики момент виявлення порушення визначається початком експлуатації обладнання, пов'язаного з викидами забруднюючих речових в атмосферне повітря без відповідного дозволу, зокрема, відлік фактичного відпрацьованого часу роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначається від дати закінчення терміну дії дозволу, у разі відсутності дозволу відлік часу роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначається від дати, з якої суб'єкт господарювання здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без відповідного дозволу.

Колегія вважає за необхідне зазначити, що 15.12.2017, відповідно до Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII, набрав чинності Господарський процесуальний кодекс України у новій редакції.

У підпункті 9 пункту 1 Перехідних Положень Господарського процесуального кодексу в редакції від 15.12.2017 зазначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином апеляційне провадження у даній справі повинне здійснюватися за правилами Господарського процесуального кодексу в редакції від 15.12.2017.

Представник відповідача в судовому засіданні 20.12.2017 уточнив вимоги апеляційної скарги та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позову про стягнення з ДП "Завод ім. Малишева" на користь держави шкоди в розмірі 1595661,65 грн., заподіяної внаслідок порушення природоохоронного законодавства та відмови в задоволенні клопотання про застосування позовної давності. Представник Державної екологічної інспекції у Харківській області просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї, заслухавши в судовому засіданні 19.12.2017 уповноважених представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, у період з 30.09.2013 року по 18.10.2013 Державною екологічною інспекцією у Харківській області на підставі ст. 20-2 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", ст.ст. 4,5,7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" та наказу Держекоінспекції від 16.09.2013 № 1248/01-03 було проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства у діяльності ДП "Завод імені В.О. Малишева", яке здійснює діяльність за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 126.

За результатами даної перевірки Держекоінспекцією було складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами № 1248/01-03/07-11 від 18.10.2013 , який направлено на адресу підприємства листом з повідомленням від 18.10.2013 за № 7308/01-24/07-20.(а.с. 12 т. 1)

Відповідно до вказаного акту та наданих під час перевірки документів дозвільного характеру вбачається, що ДП "Завод імені В.О. Малишева" взято на державний облік у галузі охорони атмосферного повітря 08.01.2003 за № 630109.

До перевірки надано дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел викидів № 957/151/00/02 від 19.02.2002, терміном дії до 31.12.2002 року, який пролонговано останнього разу листом Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Харківській області від 20.04.2012 року № 05-15-2027 до 31.12.2012.

Таким чином, як вказано в акті № 1248/01-03/07-11 від 18.10.2013, з 01.01.2013 ДП "Завод імені В.О. Малишева" здійснювало наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, що є порушенням ст.ст. 10,11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря".

У вказаному Акті також зазначено, що факт здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря в період 01.01.2013 по 31.09.2013 підтверджується даними державної статистичної звітності за формою №2-ТП (повітря).

Так, відповідно до даних статистичної звітності про охорону атмосферного повітря по формі №2 -ТП (повітря) за 1-й, 2-й, 3-й квартали 2013 року боржником викинуто до атмосфери у наднормативному режимі забруднюючі речовини у кількості 53,714 тонн. Вказані звіти про охорону атмосферного повітря по формі №2 -ТП (повітря) були підписані уповноваженими представниками боржника та скріплені його печатками.

23.10.2013 з метою усунення порушень природоохоронного законодавства виявлених під час здійснення планового заходу - перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, Держекоінспекцією винесено на адресу боржника припис № 07-25-403, пунктом 4 якого зобов'язано генерального директора ДП "Завод імені В.О. Малишева" отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Припис отримано відповідачем 31.10.2013, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення № 570.

В зв'язку з виявленими порушеннями, Держекоінспекцією з урахуванням даних статистичної звітності за формою №2-ТП (повітря) та норм передбачених "Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря", затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.12.2008 № 639, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.01.2009 за № 48/16064, розраховано суму шкоди та пред'явлено претензію №297 від 03.12.2013, щодо добровільного відшкодування шкоди заподіяної державі в розмірі 1595661,65 грн. за період з 01.01.2013 по 31.09.2013, яку було направлено на адресу ДП "Завод імені В.О. Малишева".

Після отримання вказаної претензії із розрахунком розміру шкоди (повідомлення про вручення поштового відправлення № 892), вимоги даної претензії добровільно виконані боржником не були.

За наслідками виявлених порушень природоохоронного законодавства, зокрема наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря та невиконання припису позивача від 23.10.2013, державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Харківської області складено протокол про адміністративне правопорушення №000781 від 25.03.2014 та винесено постанову про накладання адміністративного стягнення № 07-26-200 від 25.03.2014, згідно яких помічника генерального директора ДП "Завод імені В.О. Малишева" - ОСОБА_1, було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 188-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Вказаний адміністративний штраф був сплачений у добровільному порядку, про що свідчить квитанція від 25.03.2016.

В той же час, як зазначав позивач, шкоду в розмірі 1595661,65 грн. ДП "Завод імені В.О. Малишева" в добровільному порядку не відшкодовано, що стало підставою для звернення Державної екологічної інспекції у Харківській області до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з ДП "Завод імені В.О. Малишева" шкоди, заподіяної державі внаслідок наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення виходив з обставин за якими встановив, що дозвіл боржника на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел викидів №957/151/00/02 від 19.02.2002 було пролонговано листом Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Харківській області від 20.04.2012 №05-15-2027 лише до 31.12.2012, отже, з 01.01.2013 ДП "Завод імені В.О. Малишева" здійснювало наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, без спеціального дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, що є порушенням ст.ст. 10,11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря". Крім того, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідно до даних статистичної звітності про охорону атмосферного повітря по формі №2 -ТП (повітря) за 1-й, 2-й, 3-й квартали 2013 року відповідачем викинуто до атмосфери у наднормативному режимі забруднюючі речовини у кількості 53,714 тонн. Вказані звіти про охорону атмосферного повітря по формі №2 -ТП (повітря) були підписані уповноваженими представниками боржника та скріплені його печатками.

Разом з цим твердження відповідача стосовно наявності доказів щодо прийняття ГУ статистики у Харківській області змін до звітів за формою №2-ТП (повітря) із посиланням на річну, на думку суду першої інстанції, є безпідставним, оскільки Держекоінспекція розраховувала шкоду безпосередньо на підставі звітів за 1,2,3 квартали 2013 року, які наразі є незмінними, що підтверджується листом Головного управління статистики у Харківській області від 05.09.2016 року за № 06-76/1003.

Також місцевим господарським судом зазначено, що акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами № 59/01-04/02-09 від 08.07.2015, яким було зафіксовано вказані вище порушення, не було оскаржено боржником у встановленому законодавством порядку, у зв'язку з чим він є належним та допустимим доказом вчинення ДП "Завод імені В.О. Малишева" цих порушень. Місцевим господарським судом також було зазначено, що з урахуванням пунктів 1.4, 3.11. Методики момент виявлення порушення визначається з початку експлуатації обладнання, пов'язаного з викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря, без відповідного дозволу, а відлік фактично відпрацьованого часу роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначається від дати закінчення терміну дії дозволу. Отже, за висновком суду, у разі відсутності дозволу, відлік часу роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначається від дати, з якої суб'єкт господарювання здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами без відповідного дозволу. Посилаючись на встановлений актом перевірки №1248/01-03/07-11 від 18.10.2013 факт того, що строк дії дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами № 957/151/00/02 ДП "Завод імені В.О. Малишева" сплинув 31.12.2012, суд дійшов висновку, що з 01.01.2013 року ДП "Завод імені В.О. Малишева" здійснювало наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря. У зв'язку з цим, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Водночас, колегія суддів не може погодитись із таким висновком місцевого господарського суду, виходячи з наступного.

Так, правові і організаційні основи та екологічні вимоги в галузі охорони атмосферного повітря визначені Законом України "Про охорону атмосферного повітря".

У відповідності до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" (в редакції чинній на час проведення перевірки) для забезпечення екологічної безпеки, створення сприятливого середовища життєдіяльності, запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров'я людей та навколишнє природне середовище здійснюється регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватись після отримання дозволу, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення (ч. 5 ст. 11 Закону).

Згідно з ч. 4 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Так, порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами суб'єктів господарювання (юридичних і фізичних осіб) врегульовано Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, які заподіяні державі в результаті наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 639 від 10.12.2008.

Як свідчать матеріали справи, дозвіл боржника на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел викидів № 957/151/00/02 від 19.02.2002 було пролонговано листом Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Харківській області від 20.04.2012 року №05-15-2027 до 31.12.2012 року.

У період з 30.09.2013 по 18.10.2013 Державною екологічною інспекцією у Харківській області (далі - Держекоінспекція) на підставі наказу №1248/01-03 від 16.09.2013 здійснено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства України у діяльності ДП «Завод імені В.О.Малишева», за результатами якої складено акт №1248/01-03/07-11 від 18.10.2013, в якому зазначено, що відповідач в період з 01.01.2013 по 31.09.2013 здійснював викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами за відсутності відповідного дозволу, чим порушено статті 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря».

У відповідності до статті ЗЗ Закону України "Про охорону атмосферного повітря" особи, винні у викидах забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноважених на те органів виконавчої влади відповідно до закону, несуть відповідальність згідно з законом.

За вимогами статті 34 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" шкода, завдана порушенням законодавства про охорону атмосферного повітря, підлягає відшкодуванню у порядку та розмірах, встановлених законом.

За змістом пункту 2.1.2. Методики (у редакції чинній на час виявлення правопорушення) наднормативними викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря вважаються, у тому числі, викиди забруднюючих речовин, на які відсутній дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, уключаючи окремі забруднюючі речовини, викиди яких підлягають регулюванню відповідно до законодавства.

Розрахунок маси викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря здійснюється за встановленою Методикою формулою з урахуванням часу роботи джерела в режимі наднормативного викиду.

Відповідно до пункту 3.11. Методики (у редакції чинній на час виявлення правопорушення) час роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначається з моменту виявлення порушення до моменту його усунення, з урахуванням фактично відпрацьованого часу.

Факт усунення порушення може бути підтверджений, зокрема, документами, що підтверджують виведення з експлуатації устаткування, від якого було зафіксовано наднормативні викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря (пункт 3.12. Методики).

Розрахунок розмірів відшкодування збитків розраховується на основі розміру мінімальної заробітної плати, установленої на час виявлення порушення та здійснюється за формулою з урахуванням часу роботи джерела в режимі наднормативного викиду (п.4.1 Методики).

Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем на підставі акту перевірки від 18.10.2013 розрахунок завданої відповідачем шкоди в сумі 1 595 661,65 грн. обраховано за період з 01.01.2013 по 31.09.2013.

Таким чином, оскільки порушення відповідачем вимог Закону України «Про охорону атмосферного повітря» зафіксовано в акті перевірки від 18.10.2013, то розрахунок маси викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря здійснюється за встановленою Методикою формулою з урахуванням часу роботи джерела в режимі наднормативного викиду, а такий час визначається саме з моменту виявлення порушення до моменту його усунення (з урахуванням фактично відпрацьованого часу), колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що розрахунок збитків, завданих відповідачем, має бути визначеним за період саме з 18.10.2013 (дата складення акта) по дату усунення порушення, а не з 01.01.2013 по 31.09.2013, як помилково вказує позивач.

Вказану правову позицію щодо застосування приписів Методики та правомірності нарахування збитків, завданих в результаті здійснення викидів забруднюючих речовин саме за період, починаючи з моменту виявлення порушення, викладено у постанові Верховного Суду України від 18.11.2015 у справі №917/2579/14.

При цьому вказану постанову прийнято за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, а тому вказана постанова на час прийняття оскаржуваної ухвали була обов'язкова для всіх судів України в силу статті 111-28 ГПК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин та на час прийняття місцевим господарським судом оскаржуваної ухвали).

Таких же висновків дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 07.04.2017 у справі № 910/14534/16, від 08.11.2016 у справі № 918/388/16.

Також в оглядовому листі Вищого господарського суду України від 07.04.2016 року за №01-06/1187/16 «Про доповнення інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 р. №01-06/249 «Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських суддів»» містяться посилання на правові позиції Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами перегляду судових рішень господарських судів у порядку, передбаченому розділом XII2 Господарського процесуального кодексу України, зокрема у спорах що виникають з питань, пов'язаних із застосуванням природоохоронного законодавства, а саме, що, вирішуючи спір про стягнення збитків, спричинених викидом забруднюючих речовин в повітря зі стаціонарних джерел без спеціального дозволу, слід враховувати, що нарахування збитків у цьому разі необхідно проводити з дня виявлення порушення (дата складання акта перевірки) по день отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними.

Тобто на підставі результатів перегляду Верховним Судом України судових рішень господарських судів у порядку, передбаченому розділом XII 2 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діяла на час прийняття оскаржуваної ухвали), Вищий господарський суд України змінив свою правову позицію, зазначену у пункті 4 оглядового листа від 14.01.2014 за №01-06/20/2014 , на яку посилався місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі.

Також колегія суддів апеляційної інстанції враховує, що в силу статті 111-28 ГПК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин та на час прийняття місцевим господарським судом оскаржуваної ухвали), висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої ст.111-15 ГПК України є обов'язковим для всіх суб1єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Слід зазначити, що наказом Міністерства екології та природних ресурсів України №548 від 28.12.2016, до Методики було внесено зміни, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 23.01.2017 р. за N 98/29966, які набули чинності з 21.02.2017, зокрема до п.3.11 Методики, який викладений в наступній редакції: час роботи джерела в режимі наднормативного викиду визначається з моменту вчинення порушення до моменту його усунення, з урахуванням фактично відпрацьованого часу.

Разом з тим, відповідно до статті 58 Конституції України, статті 5 Цивільного кодексу України, Закону та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом»якшують або скасовують відповідальність особи; новий акт цивільного законодавства застосовується лише до тих прав та обов»язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

За наведених підстав, оскільки порушення боржником природоохоронного законодавства були виявленні під час проведення перевірки у період з 30.09.2013 р. по 18.10.2013, завдана шкода мала бути розрахована позивачем з дати складання акту перевірки, тобто з 18.10.2013 і до моменту усунення порушень. За таких підстав, період, за який позивачем нараховано відповідачу суму збитків за порушення приписів природоохоронного законодавства, виходить за межі заявлених позовних вимог, а здійснення позивачем розрахунку шкоди за період до 18.10.2013 є безпідставним та таким що виконаний з порушенням приписів пунктів 3.11., 4.1 Методики в редакції, чинній до 21.02.2017, статті 58 Конституції України, статті 5 Цивільного кодексу України.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 вказаного Кодексу.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому підстави та предмет позову визначає позивач при зверненні до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України (в редакції, що діяла на час прийняття місцевим господарським судом оскаржуваної ухвали) господарський суд, приймаючи рішення, зокрема, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Вихід за межі позовних вимог означає лише збільшення кількісного показника розміру заявленої позивачем вимоги. Наприклад, суд може стягнути суми штрафних санкцій в більшому розмірі, ніж зазначено в позовній заяві станом на дату винесення рішення. Суд не вправі змінювати предмет позову, розглядати позовні вимоги, які не були заявлені позивачем.

Разом з цим, аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що господарський суд може реалізувати право виходу за межі позовних вимог за наявності двох обов'язкових умов: це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивача або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору; про це є клопотання заінтересованої сторони. Необхідною є наявність двох зазначених умов одночасно. Клопотання заінтересованої сторони повинно бути викладено письмово та мотивовано з посиланням на відповідні докази.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що для даного випадку чинним законодавством України не передбачена можливість виходу за межі заявлених вимог судом за власною ініціативою, а позивачем, як заінтересованою особою, відповідного клопотання в порядку, передбаченому п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України, подано не було. Відтак, суд апеляційної інстанції не має підстав для того, щоб вирішуючи даний спір виходити за межі позовних вимог.

Предметом позову у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача шкоди, заподіяної державі внаслідок наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне в розмірі 1 595 661,65 грн. нарахованої за період з 01.01.2013 по 31.09.2013.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Відповідно до ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вищенаведеної норми для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому, саме на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків (в тому числі розмір зазначених збитків), протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками.

Враховуючи те, що розрахунок суми збитків позивачем здійснено в порушення приписів п. 3.11 Методики, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а вихід за межі позовних вимог в даному випадку є неможливим, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості встановити дійсний розмір збитків, завданих відповідачем державі в результаті викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря без дозволу.

Таким чином, неправильно здійснений позивачем розрахунок маси наднормативного викиду забруднюючої речовини в атмосферне повітря має своїм наслідком помилковий розрахунок розміру збитків.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість розміру заявлених до стягнення збитків (тобто недоведеність позивачем усього складу цивільного правопорушення). Відтак позовні вимоги про стягнення 1 595 661,65 грн. не підлягають задоволенню (аналогічної позиції щодо недоведеності розміру заявлених до стягнення вимог викладено в постанові Вищого господарського суду України від 27.06.2017 у справі № 910/19982/16).

Окрім цього, слід зазначити, що відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 267 Цивільного кодексу України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції було заявлено про сплив позовної давності в частині стягнення шкоди за період з 01.01.2013 р. по 20.07.2013.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що у п. 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 за №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи, що позивачем по справі не доведено належними та допустимими доказами підстав порушення його прав з боку відповідача, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності у даній справі.

Приймаючи до уваги встановлені по справі обставини, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу, неповністю дослідив обставини, які мають значення для справи, порушив норми матеріального права, а тому, з урахуванням вимог пунктів 1 та 4 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України в редакції 15.12.2017, вказану ухвалу слід скасувати в частині відмови у задоволенні клопотання про застосування позовної давності та в частині задоволення заяви Державної екологічної інспекції у Харківській області, м. Харків про відшкодування шкоди і в цій частині прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви Державної екологічної інспекції у Харківській області про відшкодування шкоди відмовити.

Водночас, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання відповідача (вх. № 18323 від 02.06.2017) про призначення судової бухгалтерської експертизи з тих підстав, що поставлені боржником питання щодо визначення об"єму здійснених фактичних викидів не вирішуються при здійсненні бухгалтерської експертизи, у зв'язку з чим в цій частині ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись статтями 129, пунктом 2 частини 1 статті 275, пунктами 1 та 4 частини 1 статті 277, статтею 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Завод ім. Малишева", м. Харків задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 20.09.2017 по справі №5023/10655/11 скасувати в частині відмови у задоволенні клопотання про застосування позовної давності та в частині задоволення заяви Державної екологічної інспекції у Харківській області, м. Харків про відшкодування шкоди та в цій частині прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви Державної екологічної інспекції у Харківській області про відшкодування шкоди - відмовити.

Стягнути з Державної екологічної інспекції у Харківській області, м. Харків (61022, м. Харків, пл. Свободи, 5, Держпром, 1 під'їзд, ) на користь Державного підприємства "Завод ім. Малишева", м. Харків (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 126, ) 26328,42 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

В іншій частині ухвалу господарського суду Харківської області від 20.09.2017 по справі №5023/10655/11 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на дане судове рішення може бути подана до Верховного суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст постанови складено 26.12.2017.

Головуючий суддя Тарасова І. В.

Суддя Пушай В.І.

Суддя Терещенко О.І.