ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11 грудня 2017 р. Справа № 918/666/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Войтюка В.Р. при секретарі судового засідання В'юненко І.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської міської ради

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський МЖК"

про стягнення 562 015 грн. 71 коп. упущеної вигоди

В засіданні приймали участь:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: ОСОБА_2 (дов. № б/н від 08.11.2017 р.);

Від прокуратури: ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Рівненської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської міської ради звернувся у господарський суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський МЖК" про стягнення 562 015 грн. 71 коп. упущеної вигоди.

Ухвалою господарського суду від 26 вересня 2017 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 918/666/17 та призначено до слухання в судовому засіданні на 09 жовтня 2017 року.

09 жовтня 2017 року до відділу канцелярії та документального забезпечення суду, від представника відповідача надійшли письмові заперечення на позовну заяву, в яких останній позовні вимоги заперечує.

Ухвалою господарського суду від 09 жовтня 2017 року розгляд справи відкладено в судовому засіданні на 23 жовтня 2017 року.

23 жовтня 2017 року від прокуратури надійшли додаткові пояснення, в яких вказує на безпідставність тверджень наведених у запереченнях, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні 23 жовтня 2017 року оголошено перерву в судовому засіданні да 13 листопада 2017 року.

10 листопада 2017 року до Відділу канцелярії та документального забезпечення суд від представника відповідача надійшли додаткові письмові заперечення на позов, в яких останній позовні вимоги заперечує у повному обсязі та просить суд в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою господарського суду від 13.11.2017 р. розгляд справи відкладено на 27.11.2017 р., зобов'язано позивача надати суду письмові пояснення з урахуванням обставин викладених у запереченнях на позовну заяву та додаткових запереченнях на позовну заяву; будь-які письмові пояснення як на підставу своїх вимог; прокуратуру - письмові пояснення з урахуванням обставин викладених у запереченнях на позовну заяву та додаткових запереченнях на позовну заяву; будь-які письмові пояснення як на підставу своїх вимог; відповідача - будь-які письмові пояснення як на підставу своїх заперечень.

24.11.2017 р. від Заступника керівника Рівненської місцевої прокуратури надійшли додаткові пояснення.

У судовому засіданні 11.12.2017р. прокуратура підтримала позов в повному обсязі, наполягала на його задоволенні, в свою чергу відповідач проти позову заперечив, наполягав на відмові в позові.

Позивач не забезпечив явку уповноваженого представника у судове засідання 11.12.2017р., хоча про дату, місце та час судового засідання був належним чином повідомлений.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників прокуратури та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Реалізовуючи надані ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратур" повноваження, заступник керівника Рівненської місцевої прокуратури звернувся у Господарський суд Рівненської області з позовом в інтересах держави в особі Рівненської міської ради про стягнення збитків.

З приводу звернення прокуратури з позовом, суд зазначає наступне.

Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

За змістом ст. 2 ГПК України, господарський суд порушує справи за заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Рішенням Конституційного суду України №3-рп/99 від 08.04.1999, зазначено, що поняття «інтереси держави» є оціночним і в кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави.

В п.3 зазначеного рішення, суд в загальному, не повязуючи вказане поняття з конкретними нормами, які підлягали тлумаченню, вказує, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх субєктів права власності та господарювання тощо.

Відповідно до п.4-1 ч.1 ст.71 Бюджетного кодексу України, кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту спрямовуються до бюджету розвитку місцевого бюджету.

Частиною 3 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Предявляючи позов в інтересах держави в особі Рівненської міської ради, Рівненська місцева прокуратура обґрунтувала, що несплата пайового внеску на розвиток інфраструктури міста Рівне завдає майнову шкоду міській раді, яка внаслідок цього позбавлена можливості виконувати покладені на неї функції та реалізувати фінансово-економічні повноваження, здійснювати заходи щодо розвитку інфраструктури міста, а уповноваженим органом не вживаються заходи щодо захисту інтересів держави.

Функціонування місцевого самоврядування в Україні, матеріальною і фінансовою основою якого є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля - гарантується державою.

Крім того, відповідно до ст.ст. 7 та 142 Конституції України, держава гарантує існування місцевого самоврядування в Україні та бере участь у формуванні доходів бюджетів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування.

Ненадходження коштів зі сплати пайового внеску на розвиток інфраструктури міста перешкоджає належному функціонуванню органу місцевого самоврядування, що порушує інтереси держави.

Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту спрямовуються до бюджету розвитку бюджету м. Рівне, Рівненська міська рада як представницький орган місцевого самоврядування є органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, однак Рівненська міська рада не використовує надані їй чинним законодавством повноваження щодо відновлення своїх порушених прав.

Додержання всіма учасниками суспільних відносин принципу законності, який закріплено у ст. 68 Конституції України (кожен зобовязаний неухильно додержуватись Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей) є обовязковою передумовою досягнення загальнонаціональної мети українського народу - побудови демократичної, соціальної, правової держави.

Отже, суд вбачає, що прокуратура правомірно звернулася до суду із захистом інтересів держави в інтересах визначеного органу, такі дії спрямовані на дотримання встановлених Конституцією України принципів верховенства права та законності, а також задоволення суспільної потреби у дотриманні вимог чинного законодавства під час здійснення містобудівної діяльності.

15 червня 2007 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю видано дозвіл на виконання будівельних робіт №166 для ТОВ "Рівненський МЖК" на виконання будівельних робіт з будівництва житлового будинку №4 в складі 1-го пускового комплексу ІІ-Ї черги будівництва мікрорайону МЖК на вул. Гагаріна в м. Рівне відповідно до проектної документації, затвердженої наказом ТОВ "Рівненський МЖК" від 24.05.2007 року №44-з та зареєстрованої за №156 від 14.06.2007 року. Строк дії дозволу до 31 липня 2008 року.

У подальшому термін дії дозволу на виконання будівельних робіт від 15.06.2007 року №166 неодноразового продовжувався до 01.09.2009 року, до 01.09.2010 року, до 01.09.2011 року.

З матеріалів справи суд вбачає, 05.08.2015 управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області (надалі - Інспекція) зареєстровано декларацію РВ 56 про готовність обєкта до експлуатації, обєкт - "Будівництво житлового будинку №4 в складі 1-го пускового комплексу II черги будівництва мікрорайону МЖК" за адресою: вул. Гагаріна, 22, м. Рівне, замовником якого є ТОВ "Рівненський МЖК".

Згідно зі ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (надалі - Закон), замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Відповідно до ч. 9 ст. 40 Закону, кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором (частина 2).

Згідно із ч. 1 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Рішенням Рівненської міської ради від 27.12.2012 р. № 2703 затверджено Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Рівного (надалі - Порядок), відповідно до п. 1.3 якого, дія цього Порядку поширюється на замовників будівництва, які здійснюють будівництво на території міста Рівного, за винятком тих, що визначені пунктом 1.5 цього Порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 73 Закону України "Про місцеве самоврядування", акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Суд вбачає, що норми чинного законодавства покладають на ТОВ "Рівненський МЖК", як замовника будівництва, обовязок звернутися до органу місцевого самоврядування та взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, ТОВ "Рівненський МЖК" з відповідною заявою до Рівненської міської ради чи до Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради не звертався та відповідний договір пайової участі не укладав.

Положеннями ст. 224 Господарського кодексу України, встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані ним збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до положень ст. 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються зокрема неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Згідно зі ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Враховуючи зазначене та той, факт, що у строк, визначений чинним законодавством (зокрема, до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію) ТОВ "Рівненський МЖК" не виконало зобовязання та не уклало договір з Рівненською міською радою на оплату коштів пайової участі у розвитку інфраструктури міста та, не сплатило суми коштів пайової участі у розвитку інфраструктури міста Рівного, тому зазначені обставини правомірні та підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника, збитками та вини.

Оскільки відповідач (ТОВ "Рівненський МЖК") не звернувся до Рівненської міської ради чи до управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради та не уклав договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Рівне, це свідчить про його бездіяльність у вчиненні передбачених законодавством обов'язкових дій щодо такого звернення та укладення договору.

Таким чином, неправомірна бездіяльність відповідача щодо його обов'язку взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, який кореспондується зі зверненням відповідача до Рівненської міської ради із заявою про укладення такого договору, є протиправною формою поведінки, внаслідок якої Рівненська міська рада позбавлена права отримати відповідну суму коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту, яка охоплюється визначенням упущеної вигоди. При цьому наслідки у виді упущеної вигоди перебувають у безпосередньому причинному зв'язку із наведеною неправомірною бездіяльністю відповідача (не звернення до позивача щодо укладання договору та сплати коштів).

Відповідно до ч. 6 ст. 40 Закону, граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати 4 відсотки від загальної кошторисної вартості будівництва обєкта - для житлових будинків.

Відповідно до п.5 рішення Рівненської міської ради №2703 від 27.12.2012 та п. 2.4 Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури м. Рівного, пайову участь замовника в розвитку інфраструктури міста Рівного (у відсотках від загальної кошторисної вартості будівництва обєкта) для будівництва житла затверджено у розмірі 1,5 відсотка, що кореспондується із положеннями Закону.

Згідно із декларацією РВ 56 від 05.08.2015 р. про готовність обєкта до експлуатації, кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією складає 37 467,714 тис.грн. Про здійснення витрат на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій в декларації не зазначено.

Отже, розмір пайової участі у розвитку інженерно-транспортної інфраструктури м. Рівне, визначений позивачем, який повинен сплатити ТОВ "Рівненський МЖК", складає 562 015,71 грн. (1,5% від кошторисної вартості будівництва).

Суд зазначає, що вищезазначена сума в розмірі 562 015,71 грн. є правомірною, обґрунтованою нормами права, розрахованою арифметично вірно, про що додатково свідчить той факт, що відповідачем не заперечено саме розмір нарахованої суми.

Відтак, оскільки договір про пайову участь не укладено саме внаслідок протиправної бездіяльності ТОВ "Рівненський МЖК", зазначена сума являється упущеною вигодою, яку б Рівненська міська рада могла отримати при укладанні відповідного договору.

Враховуючи усе зазначене вище, суд вбачає, що позов про стягнення 562 015,71 грн. упущеної вимоги є правомірним, обґрунтованим нормами права та підтверджений належними та допустимими доказами, а тому суд його задовольняє в повному обсязі.

Крім того, при прийнятті рішення судом враховані твердження відповідача, щодо поширення на спірні правовідносини між сторонами норм Закону України "Про планування і забудову територій", згідно якого на відповідача не покладено будь-якого обов'язку щодо інформування Рівненської міської ради про початок будівництва та в подальшому відсутній обов'язок, щодо звернення до позивача про укладення договору про пайову участь у створенні та розвитку інфраструктури населеного пункту.

З матеріалів справи суд вбачає, що для відповідача 15 червня 2007 року видано дозвіл на виконання будівельних робіт №166 у подальшому термін дії дозволу на виконання будівельних робіт від 15.06.2007 року №166 неодноразового продовжувався до 01.09.2009 року, до 01.09.2010 року, до 01.09.2011 року, а 12.03.2011 року набрав чинності Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності", у звязку з чим Закон України "Про планування і забудову територій" визнано таким, що втратив чинність.

Зазначеним вище законом не було передбачено обов'язку відповідача, щодо звернення до позивача про укладення договору про пайову участь.

Пунктом 7 розділу V Прикінцевих положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" якщо договором про пайову участь, який укладений до набрання чинності цим Законом, передбачена сплата пайової участі замовником будівництва (повністю або частково) в обсягах інших, ніж визначено цим Законом, такий договір підлягає приведенню у відповідність із цим Законом. Будь-які рішення органів місцевого самоврядування про надання замовником будівництва будь-яких послуг, передачу активів у будь-якій формі (матеріальній чи нематеріальній), передачу частини (відсоткової частки) площ прийнятих в експлуатацію об'єктів містобудування, крім пайової участі відповідно до цього Закону, прийняті до набрання чинності цим Законом, підлягають приведенню у відповідність із цим Законом.

Суд вбачає, що зазначеними нормами права встановлено, що усі договори, навіть ті які уже були укладені, мають бути приведені у відповідність із новим законом, однак в момент набрання чинності зазначеним законом, між позивачем та відповідачем не було укладено договору про пайову участь.

Оскільки під час дії Закону України "Про планування та забудову територій" ТОВ "Рівненський МЖК" договору укладено не було, обов'язку щодо пайової участі в створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Рівне не виконано, до спірних правовідносин підлягає застосування норми Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в якій передбачено обов'язок відповідача на звернення до позивача щодо укладення договору про пайову участь).

Відповідач у своїх запереченнях неодноразово вказує на ту обставину, що останнім було отримано дозвіл на будівництво під час дії Закону України "Про планування і забудову територій".

Пунктом 8 розділу V Прикінцевих положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, що дозволи на виконання будівельних робіт, отримані до набрання чинності цим Законом, є чинними до завершення будівництва об'єкта. Дозволи на виконання підготовчих робіт, отримані до набрання чинності цим Законом, є чинними до завершення їх виконання або до реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт чи отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Суд зазначає, що в даному позові не є предметом спору визнання чи оспорення отриманого у червні 2007 року і в подальшому пролонгованому дозволу на будівництво.

Відповідач помилково вважає пов'язаними поняття отримання дозволу на будівництво та участь у пайовому фонді міста.

Як зазначалося вище, в серпні 2015 року було зареєстровано декларацію про готовність об'єкта, за який відповідач мав сплатити пайову участь у розвитку інфраструктури міста і на момент реєстрації такої декларації уже діяла норма закону (яка зазначалася вище) яка чітко передбачала обов'язок відповідача по зверненню у міську раду щодо укладання договору про пайову участь.

Суд вбачає, що в даному випадку відсутні будь які передумови для застосування норм Закону України "Про планування і забудову територій", оскільки на момент винекнення спірних правовідносин та зобов'язань (прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію), уже діяли норми Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", які суд застосовує в даному випадку.

Також, суд не погоджується з твердженнями відповідача стосовно відсутності підстав для господарсько-правової відповідальності за не укладення договору, оскільки як зазначалося вище, неправомірна бездіяльність відповідача щодо його обов'язку взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, який кореспондується зі зверненням відповідача до позивача із заявою про укладення такого договору, є протиправною формою поведінки, внаслідок якої Рівненська міська рада була позбавлена права отримати на розвиток інфраструктури населеного пункту відповідну суму коштів, яка охоплюється визначенням упущеної вигоди. При цьому наслідки у виді упущеної вигоди перебувають у безпосередньому причинному зв'язку із наведеною неправомірною бездіяльністю відповідача.

Щодо спливу строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами, а саме з введенням обєкта будівництва в експлуатацію.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України.

За змістом норм чинного законодавства початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як зазначалося вище відповідно до ч. 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", визначено 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію, це встановлений строк для добровільного виконання стороною вказаного обов'язку.

05.08.2015 управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області декларацію РВ 56 про готовність обєкта до експлуатації зареєстровано, а тому строк позовної давності у 3 роки не пропущено (до 05.08.2018 р.).

Враховуючи те, що відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами підставності позову, а позивачем в свою чергу надано докази та зазначені обставини, які вказують на грунтовність позову, відтак суд позов задовольняє в повному обсязі.

Згідно ст. 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.49 ГПК України оплата судових витрат покладається на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 8 430,24 грн.

Керуючись статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський МЖК" (33003, м. Рівне, вул. М.Струтинської, 13-Б, ) на користь Рівненської міської ради (33000, м. Рівне, вул. Соборна, 12-а, ) 562 015 (п'ятсот шістдесят дві тисячі п'ятнадцять) грн. 71 коп. упущеної вигоди, спричиненої не укладанням договору пайової участі у розвитку інженерно - транспортної інфраструктури м. Рівне.

3. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Рівненський МЖК" (33003, м. Рівне, вул. М.Струтинської, 13-Б, ) на користь прокуратури Рівненської області (р/р 5371, МФО 820172, ЗКПО 02910077, в Головному Управлінні Державної Казначейської служби України, код класифікації видатків 2800) 8 430 (вісім тисяч чотириста тридцять) грн. 24 коп. судового збору за подання позовної заяви.

4.Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено "18" грудня 2017 року

Суддя Войтюк В.Р.