ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2017 року Справа № 904/9559/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Березкіної О.В. (доповідач)

суддів: Вечірко І.О., Орєшкіна Е.В.

при секретарі: Логвіненко І.Г.

Представники сторін:

відповідач: ОСОБА_1, паспорт серія АМ№ 1125523 від 05.12.2000 р.,;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 2622 від 01.12.2017 р.,;

представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства "ЄВРОФІНАНС", м. Запоріжжя в особі ліквідатора ЗАТ "ЄВРОФІНАНС" арбітражного керуючого ОСОБА_3

на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 13листопада 2017 року у справі № 904/9559/17

за позовом Закритого акціонерного товариства "ЄВРОФІНАНС", м. Запоріжжя в особі ліквідатора ЗАТ "ЄВРОФІНАНС" арбітражного керуючого ОСОБА_3

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Новоолександрівка, Дніпровський район, Дніпропетровська область

про витребування майна з чужого незаконного володіння

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови ( ст.ст.85,99,105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2017 року у справі №904/9559/17 ( суддя Назаренко Н.Г.) позовну заяву Закритого акціонерного товариства "ЄВРОФІНАНС" в особі ліквідатора ЗАТ "ЄВРОФІНАНС" арбітражного керуючого ОСОБА_3 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння було повернуто на підставі пунктів 3,4,6 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач Закрите акціонерне товариство "ЄВРОФІНАНС" в особі ліквідатора ЗАТ "ЄВРОФІНАНС" арбітражного керуючого ОСОБА_3, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу суду першої інстанції скасувати як прийняту з порушенням норм процесуального права та справу

направити на розгляд по суті до суду першої інстанції.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що відсутність договору лізингу у матеріалах позовної заяви не позбавляє позивача права надати їх за вимогою суду, що також зазначено у п. 3.3. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26 грудня 2011 pоку: «суд не вправі повернути позовну заяву на підставі пункту 3 частини першої статті 63 ГПК з мотиву неподання документів, що є доказами, або подання не засвідчених належним чином копій документів, оскільки позивач може їх подавати до закінчення розгляду справи».

Апелянт вважає, що судом не здійснено належної оцінки доказів поданих позивачем на підтвердження скрутного матеріального становища для відстрочення сплати судового збору.

Так, ліквідатором ЗАТ «Єврофінанс» ОСОБА_3 вказано на відсутність будь-якого майна, джерел фінансування для здійснення сплати судового збору за подання позовної заяви у звязку з визнанням останнього банкрутом та перебування його в ліквідаційній процедурі з посиланням, обґрунтуваннями та наданням відповідних доказів, а саме: копії виписки банківської установи щодо рахунку ЗАТ «Єврофінанс», інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №98352627 від 25 вересня 2017 року, копії протоколу засідання комітету кредиторів ЗАТ «Єврофінанс» від 12 вересня 2017 року, а також копії судових рішень, які підтверджують відсутність коштів у ЗАТ «Єврофінанс» у зв»язку з оголошенням останнього банкрутом.

В оскаржуваній ухвалі є лише посилання на виписку банку та не надано оцінки іншим доказам, не вказано підстав для їх відхилення.

Крім того, апелянт вважає помилковими висновки суду першої інстанції про відсутність підтвердження відправлення відповідачу копії позовної заяви, оскільки в підтвердження відправлення позовної заяви відповідачу, апелянтом надано опис вкладення з фіскальним чеком від 07 листопада 2017 року, за яким вбачається, що позов з додатками направлений на адресу ФОП ОСОБА_1, а саме: 52070, Дніпропетровська область, Дніпровський район, м.Новоолександрівка, пров. Рубіновий,буд.39.

В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: 52070, Дніпропетровська область, Дніпровський район, село Новоолександрівка, пров. Рубіновий,буд.39.

З фіскального чеку, виданого КМД ПАТ «Укрпошта» , відділення №103, вбачається, що позовна заява з додатками відправлена за тим самим індексом, що вказаний в Єдиному державному реєстрі, а саме: 52070, Новоолександрівка, що свідчить лише про технічну описку в описі вкладення.

Таким чином, зазначення в описі вкладення в адресі « місто» замість «села» є лише технічною опискою, що виключає можливість відправлення позовної заяви з додатками за невірною адресою та не може бути підставою для повернення позовної заяви.

Повернення позову, має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування ухвали суду та направлення справи на розгляд по суті до суду першої інстанції.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04 грудня 2017 року апеляційна скарга була прийнята до розгляду, розгляд справи було призначено у судовому засіданні на 14 грудня 2017 року, колегією суддів у складі : головуючий суддя Березкіна О.В.( доповідач), судді: Вечірко І.О., Орєшкіна Е.В.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін.

До суду апеляційної інстанції від позивача ( апелянта) надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з неможливістю його представника бути присутнім в судовому засіданні через віддаленість місцезнаходження ліквідатора позивача та його представника.

Колегія суддів вважає, що клопотання про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 постанови).

Статтею 22 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними матеріалами, за відсутності представника позивача, оскільки про час та місце розгляду справи він повідомлений в належний спосіб, у справі достатньо матеріалів для розгляду апеляційної скарги, а відкладення розгляду справи є правом, а не обовязком суду, яке залежить від наявності обставин, які унеможливлюють вирішення спору.

З огляду на вищезазначене не підлягає задоволенню і клопотання позивача про продовження терміну розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи без розгляду позовну заяву Закритого акціонерного товариства "ЄВРОФІНАНС", м. Запоріжжя в особі ліквідатора ЗАТ "ЄВРОФІНАНС" арбітражного керуючого ОСОБА_3 місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем до позовної заяви не додано Договору лізингу № LA08000141 від 02.04.2008 на який він посилається, доказів сплати судового збору, для відстрочення якого відсутні підстави, доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступних підстав.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 5 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.63 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо зокрема, у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обґрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Як зазначено в п. 3.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», суд не вправі повернути позовну заяву на підставі пункту 3 частини першої статті 63 ГПК з мотиву неподання документів, що є доказами, або подання не засвідчених належним чином копій документів, оскільки позивач може їх подавати до закінчення розгляду справи.

У п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що згідно з частиною другою статті 43 ГПК та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів.

Відповідно до приписів ст. 38 та п. 4 ч. 1 ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору суддя вчиняє в необхідних випадках такі дії по підготовці справи до розгляду, зокрема, зобов'язує сторони, інші підприємства, установи, організації, державні та інші органи, їх посадових осіб виконати певні дії (звірити розрахунки, провести огляд доказів у місці їх знаходження тощо); витребує від них документи, відомості, висновки, необхідні для вирішення спору, чи знайомиться з такими матеріалами безпосередньо в місці їх знаходження.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не був позбавлений права у процесі підготовки справи до розгляду ухвалою витребувати відповідні докази у позивача.

Відсутні були у місцевого господарського суду і підстави повертати позовну заяву закритому акціонерному товариству "ЄВРОФІНАНС", м. Запоріжжя в особі ліквідатора ЗАТ "ЄВРОФІНАНС" арбітражному керуючому ОСОБА_3 за пунктом 6 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України, оскільки як вбачається з матеріалів справи позивачем долучено до матеріалів позовної заяви опис вкладення з фіскальним чеком від 07 листопада 2017 року на адресу відповідача ФОП ОСОБА_1 : 52070, Дніпропетровська область, Дніпровський район, м.Новоолександрівка, пров. Рубіновий,буд.39.

В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: 52070, Дніпропетровська область, Дніпровський район, село Новоолександрівка, пров. Рубіновий,буд.39.

З фіскального чеку, виданого КМД ПАТ «Укрпошта» , відділення №103, вбачається, що позовна заява з додатками відправлена за тим самим індексом, що вказаний в Єдиному державному реєстрі, а саме: 52070, Новоолександрівка, що свідчить лише про технічну описку в описі вкладення.

Розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв'язку.

Таким чином, зазначення в описі вкладення в адресі « місто» замість «села», за наявності інших ідентифікуючих відправлення даних, як то назва Новоолександрівка, зазначення індексу та області, виключає можливість стверджувати про відправлення позовної заяви з додатками за невірною адресою та не може бути підставою для повернення позовної заяви.

Колегія суддів, також враховує, що суд першої інстанції не позбавлений права зобовязати позивача повторно направити копію позовної заяви відповідачу, в разі зясування під час розгляду справи обставин не одержання ним цієї копії, а повернення позовної заяви лише за вищенаведеної обставини суперечить ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Якщо ж у суду першої інстанції були сумніви щодо отримання відповідачем копії позовної заяви, суд мав передбачену законом можливість відповідно до статті 65 Господарського процесуального кодексу України, при підготовці справи до розгляду, витребувати додаткові докази або зобов'язати вчинити певні дії.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим господарським судом України в постанові від 24 квітня 2017року по справі № 904/12357/16.

Також колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо повернення позовної заяви відповідно пункту 4 статті 63 Господарського процесуального кодексу України.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви позивач подав клопотання про відстрочення сплати судового збору, яке мотивоване тим, що постановою Господарського суду Запорізької області від 14 квітня 2014року ЗАТ "Єврофінанс" визнано банкрутом, банкрут підприємницьку діяльність не здійснює, майно. грошові кошти у банкрута відсутні. Згідно виписки за особовим рахунком ЗАТ "Єврофінанс" залишок грошових коштів на рахунку складає 381,55 грн. (виписка по особовому рахунку станом на 02 лютого 2017року), таким

чином грошові кошти на сплату судового збору у підприємства відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Частиною 2 наведеної статті визначено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до п.3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013р. №7 єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Отже, чинне законодавство України надає судам дискреційні повноваження вирішувати питання про звільнення від сплати судового збору, зменшення його розміру або надання відстрочки (розстрочки) його сплати. Однак, такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати вагомі підстави відмови у задоволенні відповідних заяв (клопотань), оскільки відсутність обґрунтування, так само як і безпідставна відмова, може стати перешкодою в реалізації права на доступ до суду, гарантованого у п. 1 ст. 6 Конвенції.

Ліквідатором ЗАТ «Єврофінанс» ОСОБА_3 у клопотанні про відстрочення сплати судового збору, вказано на відсутність будь-якого майна, джерел фінансування для здійснення сплати судового збору за подання позовної заяви у зв»язку з визнанням останнього банкрутом та перебування його в ліквідаційній процедурі з посиланням, обґрунтуваннями та наданням відповідних доказів, а саме: копії виписки банківської установи щодо рахунку ЗАТ «Єврофінанс», інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №98352627 від 25 вересня 2017 року, копії протоколу засідання комітету кредиторів ЗАТ «Єврофінанс» від 12 вересня 2017 року, а також копії судових рішень, які підтверджують відсутність коштів у ЗАТ «Єврофінанс» у зв»язку з оголошенням останнього банкрутом.

Станом на теперішній час ліквідатором здійснюються заходи щодо повернення майна банкрута до ліквідаційної маси, зокрема, було подано ряд позовів до третіх осіб про витребування майна з чужого незаконного володіння, які станом на теперішній час перебувають на розгляді в судах, що підтверджується відповідними ухвалами суду про відкриття провадження у справі ( надано виконавчий лист на примусове виконання рішення Севередонецького міського суду Луганської області від 08 червня 2017 року у справі № 428/3799/17, яким було задоволено позов ЗАТ «Єврофінанс» до фізичної особи про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на транспортний засіб, що свідчить про можливість у майбутньому сплатити судовий збір за подання позовної заяви №1108/394 від 26 жовтня 2017 року до господарського суду Дніпропетровської області).

Отже, господарський суд, у разі задоволення клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, не буде позбавлений можливості стягнути суму судового збору під час прийняття судового рішення по суті спору, що свідчить про відсутність порушення принципу «законної мети» щодо фінансування функціонування судової влади.

Аналогічна правова позиція щодо скрутного фінансового становища особи у звязку з визнанням її банкрутом викладена в постанові Вищого господарського суду України від 28 лютого 2017року по справі № 911/2604/16.

Таким чином, оскаржувана ухвала прийнята господарським судом Дніпропетровської області з порушенням норм процесуального права, що є підставою для її скасування та передачі матеріалів на розгляд господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/9559/17 згідно з ч. 7 ст. 106 Господарського процесуального України.

Також, апеляційний суд враховує, що відповідно до пункту 4.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України", якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині 7 статті 106 Господарського процесуального кодексу України з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, повязаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103 - 106 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства "ЄВРОФІНАНС", м. Запоріжжя в особі ліквідатора ЗАТ "ЄВРОФІНАНС" арбітражного керуючого ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 13 листопада 2017 року у справі № 904/9559/17 - скасувати.

Матеріали справи № 904/9559/17 направити на розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя Е.В.Орєшкіна

Суддя І.О.Вечірко