ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.12.2017 Справа № 904/8293/17

За позовом Відкритого акціонерного товариства "ЗАВОД ДНІПРОПРЕС", 49000, м. Дніпро, пр. Героїв Сталінграду, 139.

до Приватного підприємства "ФАВОР", 50051, м. Кривий Ріг, вул. Орджонікідзе, 10.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 акціонерне товариство «ОСОБА_2 Дніпро» (01033, м. Київ, вул. Мечникова 3)

про визнання недійсним договору поставки, застосування наслідків недійсності правочину

Головуючий колегії, суддя Панна С.П.

Суддя Загинайко Т.В.

Суддя Красота О.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_3 - арбітражний керуючий, посвідчення № 100 від 01.02.2013 р.

від відповідача: ОСОБА_4 - представник за дов. № 01/16 від 01.12.2016 року.

від 3-ї особи: ОСОБА_5 довіреність № 42 від 20.02.2017 року.

СУТЬ СПОРУ:

Відкрите акціонерне товариство "ЗАВОД ДНІПРОПРЕС звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного підприємства "ФАВОР про визнання недійсним договору поставки №122/ЮР від 28.04.2010 року укладеного між ВАТ Завод Дніпропрес та ПП Фавор про визнання недійсним договору поставки №122/ЮР від 28.04.2010р. укладений між ВАТ "Завод "Дніпропрес" та ПП "Фавор", застосувати наслідки недійсності правочину реституцію, зобовязати повернути банкруту ВАТ «Завод Дніпроперес» товарно карусельний станок, моделі КУ 477 інвентарний номер 052022.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір поставки №122/ЮР від 28.04.2010 року укладений між ВАТ Завод Дніпропрес та ПП Фавор підлягає визнанню недійсним, оскільки переданий товарно-карусельний двустоєчний станок, моделі КУ 477 інвентарний номер 052022 являється заставним майном по договору застави №111006-3 від 11.10.2006 року укладеному між ЗАТ КБ Кредит-Дніпро та ВАТ Завод Дніпропрес прийнятого в забезпечення кредитного договору та в порушення пункту 2.1.1 Договору застави та частини 2 статті 586 Цивільного кодексу України без згоди банку (заставодержателя) заставне майно (товарно-карусельний двустоєчний станок, моделі КУ 477 інвентарний номер 052022 ) було відчужджено.

10.10.2017 року від третьої особи до суду надійшов відзив № б/н від 09.10.2017 року в якому зазначено, що вони є кредитором ВАТ «Завод «Дніпропрес», кредиторські вимоги визнані ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2012 року в розмірі 65 573 519,36 грн. та включені до I черги задоволення. Крім того, 11.10.2006р. між ПАТ «ОСОБА_2 ДНІПРО» та ВАТ «Завод «Дніпропрес» було укладено Договір застави №111006-З від 11.10.2006р., предметом якого є обладнання в кількості 26 одиниць, яке повинно зберігатися за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграда, буд. 139 та належить на праві власності ВАТ «Завод «Дніпропрес», але 29.03.2016р. їхнім представником за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграда, буд. 139 було проведено перевірку предмету застави (обладнання в кількості 26 одиниць) за Договором застави і зясовано що спеціальний карусельний станок КУ-477, інвентарний номер 052022 відсутній. Після чого вони отримали копії документів з яких вбачається, що спеціальний карусельний станок КУ-477, інвентарний номер 052022, який є заставним майном за Договором застави у 2010р. було реалізовано згідно Договору поставки №122/ЮР від 28.05.2010р. укладеного між ВАТ «Завод «ДНІПРОПРЕС» та ПП «Фавор» за ціною 3 700 000,00 грн., але даний продаж був здійснений без повідомлення та дозволу заставодержателя.

23.10.2017 року до суду від представника відповідача надійшла заява від 23.10.2017 року про застосування строків позовної давності, просить застосувати строк позовної давності та відмовити в позовних вимогах оскільки, укладення договору №122/юр від 28.04.2010 року було погоджено з розпорядником майна ВАТ «Завод «ДНІПРОПРЕС» арбітражним керуючим ОСОБА_6, на виконання умов договору ними було сплачено за товарно-карусельний двустоєчний станок, моделі КУ 477 інвентарний номер 052022 в розмірі 3263000 грн. Про те, що спірне майно перебувало в заставі на момент укладення вищезазначеного договору їм відомо не було. Отже з 28.04.2010 року по 28.04.2013 року позивач мав право звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

02.11.2017 року від позивача надійшов відзив на заяву відповідача про застосування строків позовної давності №02-02/157 від 01.11.2017 року в якому він просить відмовити відповідачу в застосуванні строків позовної давності, оскільки заставний кредитор звернувся до суду із скаргою на дії ліквідатора , оскільки ним не було перевірено заставне майно і за результатами розгляду скарги (ухвала суду від 25.02.2016 року справа №Б15/365-08) зобовязано ліквідатора подати відповідний позов. Отже з даного моменту ліквідатору ОСОБА_3 стало відомо про вищезазначене спірне майно.

02.11.2017 року представник позивача подав до суду клопотання про продовження розгляду справи на 15 днів. Ухвалою суду від 02.11.2017 року клопотання задоволено, продовжено строк розгляду справи до 21.11.2017 року.

Ухвалою господарського суду від 09.11.2017р. у справі №904/8293/17 призначено колегіальний розгляд справи і розпорядженням керівника апарату ОСОБА_7 від 09.11.2017р. №919 призначено повторний автоматизований розподіл для визначення складу колегії суддів по вх.№4-8313/17 та визначено склад колегії суддів Панна С.П. - головуюча колегією, суддя і члени колегії Загинайко Т.В., Красота О.І.

У зв'язку зі складністю справи та з метою забезпечення всебічного, повного та об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, виникла необхідність в призначенні колегіального розгляду справи.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2017р. призначено колегіальний розгляд справи.

Відповідно до розпорядження керівника апарату від 09.11.2017 року № 919 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу", відповідно до пункту 4 ст. 15 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" призначено повторний автоматизований розподіл для визначення складу колегії суддів для розгляду справи № 904/8293/17.

Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 09.11.2017 р. визначено наступний склад колегії: головуючий колегії, суддя Панна С.П., судді Загинайко Т.В., Красота О.І.

У відповідності до вимог ст. 85 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

12.04.2005 між ТОВ комерційний банк «Кредит-Дніпро» та ВАТ «Завод «Дніпропрес» укладено договір кредитної лінії №120405-Л відповідно до якого банк надає кредитну лінію у сумі еквівалентній 1 000 000,00 доларів США за курсом НБУ.

З метою забезпечення повного і своєчасного виконання своїх зобовязань за кредитним договором, між ТОВ комерційний банк «Кредит-Дніпро» та ВАТ «Завод «Дніпропрес» укладено договір застави №111006-3 від 11.10.2006 відповідно до якого п.п. 1.3 п.1 предметом застави є в тому числі товарно-карусельний двустоєчний станок, моделі КУ 477 інвентарний номер 052022.

Відповідно до п.п. 2.1.1. п. 2 Застовадавець зобовязується не передавати, іншим особам не відчужувати предмет застави (або будь-яку його частину) будь-якій третій особі без попередньої письмової згоди заставодержателя на таке відчуження.

Ухвалою господарського суду від 30.12.08р. по справі №Б15/365-08 порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ «Завод «Дніпропрес», м.Дніпропетровськ.

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 12.07.2011 по справі №Б15/365-08 ВАТ «Завод «Дніпропрес» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 25.02.2016 у справі Б15/365-08 припинено повноваження арбітражного керуючого ОСОБА_8 як ліквідатора ВАТ «Завод «Дніпропрес», призначено ліквідатором ВАТ «Завод «Дніпропрес» арбітражного керуючого ОСОБА_3.

28.04.2010 між ВАТ «Завод «Дніпропрес» в особі генерального директора ОСОБА_9 та Приватним підприємством «Фавор» в особі генерального директора ОСОБА_10 укладено Договір поставки №122/ІОР про що дізнався ліквідатор ВАТ «Завод «Дніпроперс» арбітражний керуючий ОСОБА_3.

Відповідно до п.п. 2.1 п. 2 Договору постачальник зобовязується передати покупцеві товар разом із усіма його приналежностями та документами , що стосуються товару та підлягають переданню разом із ним відповідно до вимог чинного Законодавства України, та цього договору у десятиденний строк з моменту набуття чинності цього Договору.

Відповідно до акту приймання-передачі від 28.05.2010, у відповідності до договору поставки №122/ІОР від 28.04.2010 ВАТ «Завод «Дніпропрес» передає, а ПП «Фавор» приймає бувший в експлуатації товарно-карусельний двустоєчний станок, моделі КУ 477 інвентарний номер 052022, заводський №1, по ціні 3 700 000,00 грн. з урахуванням НДС - 20%.

На виконання умов договору Приватне підприємство "Фавор" ВАТ "Завод "Дніпропрес" була перерахована попередня оплата за станок у сумі 3 263 000 грн. 00 коп. згідно рахунку 090324 від 29.04.2010р. (а.с. 136)

Позивач просить визнати недійним договір поставки №122/ЮР від 28.04.2010 укладений між ВАТ «Завод «Дніпропрес» та ПП «Фавор». Застосувати наслідки недійсності правочину - реституцію - зобовязати повернути банкруту: Відкритому акціонерному товариству «Завод «Дніпропрес» товарно-карусельний двустоєчний станок, моделі КУ 477 інвентарний номер 052022.

Позивач зазначає, що незважаючи на те що розпорядник майна ОСОБА_6 надав згоду боржнику (а.с. 15) на відчуження вищезазначеного майна, таке відчуження відбулося без письмової згоди ЛАТ «ОСОБА_2 Дніпро», у якого майно перебуває у заставі, у звязку з чим відбулось порушення умов договору застави №111006-3 від 11.10.2006 року та спричинено шкоду підприємству банкруту та заставному кредитору, оскільки останній має першочергове право на кошти, що отримані від продажу вищезазначеного майна.

Також позивач заявляє клопотання про відновлення процесуального строку для подачі позовної заяви, яке обґрунтоване тим, що ліквідатор нещодавно дізнався про укладення договору №122/ЮР від 28.04.2010, після того як ПАТ банк "Кредит-Дніпро" звернулося у справу про банкрутство зі скаргою на дії ліквідатора, в якій зазначалося про проведення перевірки предмета застави та встановлено відсутність однієї із одиниць обладнання, а саме товарно-карусельного двустоєчного станка, моделі КУ 477 інвентарний номер 052022, заводський №1. За результатами розгляду скарги у справі про банкрутство, судом зобов'язано ліквідатора подати позов до господарського суду.

Спірні правовідносини регулюються загальними положеннями про зобов'язання, визначеними Цивільним та Господарським кодексами України (главою 71 Цивільного кодексу України, главою 35 Господарського кодексу України), іншими нормативними актами України.

Відповідно до приписів ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України закріплений принцип свободи договору. Як встановлено її положеннями, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, зокрема, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, які обумовлені ним (ч. 5).

Отже, вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до частини третьої статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як встановлено судом, протоколом №15 від 20.04.2010) Наглядової ради Відкритого акціонерного товариства "Завод Дніпропрес" було надано згоду та дозвіл на укладення договору на продаж товарно-карусельного двустоєчного станка, моделі КУ 477 інвентарний номер 052022 за ціною 3 700 000,00 грн., з урахуванням ПДВ 20%, Приватному підприємству "Фавор", тобто, згоду на укладення спірного договору було надано наглядовою радою.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач просить визнати недійсним договір поставки №122/ІОР від 28.04.2010 року, у зв'язку з тим, що за даним договором реалізоване майно, яке перебувало в заставі у ЗАТ комерційний "Банк Кредит-Дніпро" на підставі договору застави №111006-3 від 11.10.2006. в порушення пункту 2.1.1. Договору застави та частини 2 статті 586 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 ст. 17 Закону України "Про заставу" та частиною 2 статті 586 Цивільного кодексу України визначено, що заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом. Згоди заставодержателя на укладення договору купівлі-продажу отримано не було. Отже, спірний договір був укладений з порушенням вимог чинного законодавства.

З приводу заяви представника відповідача від 23.10.2017 року про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне:

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Щодо заявлених позивачем вимог про визнання недійсним договору в силу наведених вище положень законодавства застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

У спірних відносинах початок перебігу позовної давності визначається з 28.04.2010 (дата укладення договору), а отже з цієї дати позивач мав право звернутися з позовом до суду до закінчення позовної давності до 28.04.2013 включно.

Враховуючи дату звернення позивача з позовом до суду 06.09.2017, з урахуванням того, що договір укладено та виконано у 2010 році, позивач є таким, що звернувся до господарського суду з пропуском позовної давності.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен зясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у звязку із спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п.2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29 травня 2013 року № 10).

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобовязаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у звязку із спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України), п.2.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29 травня 2013 року №10.

З урахуванням викладеного, позивач є таким, що звернувся з позовом до господарського суду з пропуском позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Суд звертає увагу, що порушення при укладенні договору дійсно були, оскільки відбулося відчуження майна, яке перебувало у заставі, без згоди заставодержателя, що є порушенням Закону України "Про заставу" та п. 2.1 договору застави, однак пропуск позовної давності позивачем є підставою для відмови в задоволенні позову. Поважність причин пропуску позовної давності позивачем не доведено. Посилання на те, що ліквідатор дізнався про укладення договору №122/ЮР від 28.04.2010 лише після звернення ПАТ "Банк Кредит-Дніпро" із скаргою на дії ліквідатора у справі про банкрутство є необґрунтованим, оскільки провадження у справі про банкрутство ВАТ "Завод Дніпропрес" порушено ще у 2008 році, а визнано банкрутом у 2011 році, і ПАТ "Банк Кредит-Дніпро" є кредитором, а отже з цього моменту ліквідатор мав дізнатися про наявність заставного майна. Те що змінився ліквідатор, не є підставою для відновлення позовної давності. Аналогічна правова позиція викладена у рішенні господарського суду Дніпропетровської області від 09.10.2017р. у справі №904/7981/17 (суддя Євстигнеєва Н.М.), яке вступило в законну силу та залишене постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.11.2017р. без змін.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Судовий збір покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 18.12.2017 року.

Головуючий колегії, суддя Суддя Суддя ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13