КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2017 р. Справа№ 910/9697/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання - Куценко К.Л.

за участю представників сторін:

від позивача: Астрюхін К.А. - представник за довіреністю № 29 від 12.05.2017;

від відповідача: Залевська О.О. - представник за довіреністю № 14/11-Д від 16.11.2016;

від третьої особи: Маковецька-Саєнко І.М. - представник за довіреністю № 142/71 від 10.10.2017;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпрофмед"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2017

у справі № 910/9697/17 (суддя - Чебикіна С.О. )

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпрофмед"

до Державного підприємства "Укрмедпроектбуд"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (третя особа) - Міністерство охорони здоров'я України

про зобов'язання виконати умови договору,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрпрофмед" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Укрмедпроектбуд" (надалі - відповідач) про зобов'язання виконати умови договору на будівництво сучасного лікувально-діагностичного комплексу Національної дитячої спеціалізованої лікарні "Охматдит" № 2011/7 від 28.12.2011 (надалі - договір) та допустити позивача до проведення робіт з встановлення, монтажу та пусконалагоджування наступного інженерного та технологічного обладнання: - Лінійний прискорювач Elekta Synergy® S.

Позов мотивований тим, що позивач позбавлений можливості встановити, змонтувати, провести пусконалагоджувальні роботи вищезазначеного інженерного та технологічного обладнання, оскільки відповідач не виконав своїх договірних зобов'язань в частині забезпечення допуску до проведення зазначених робіт.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.09.2017 в позові відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ТОВ "Укрпрофмед" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2017 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.09.2017 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпрофмед" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2017 у справі № 910/9697/17 було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 25.10.2017.

Справа розглядалась різними складами суду.

У зв'язку з перебуванням 25.10.2017 судді Суліма В.В., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному, та відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 24.10.2017 для розгляду апеляційної скарги у даній справі було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Майданевич А.Г., Гаврилюк О.М., вказана судова колегія ухвалою від 25.10.2017 прийняла апеляційну скаргу у даній справі до свого провадження, розглянула її по суті та ухвалила постанову у даній справі.

Розгляд справи неодноразово відкладався, зокрема, ухвалою від 27.11.2017 - на 13.12.2017. Вказаною ухвалою було залучено третю особу Міністерство охорони здоров'я України.

29.11.2017 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу документів від відповідача надійшли додаткові пояснення у даній справі.

Представник позивача в судовому засіданні 13.12.2017 апеляційну скаргу у даній справі підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового про задоволення позову повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні 13.12.2017 проти задоволення апеляційної скарги у даній справі заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому апелянт не обгрунтував поважність причин неподання нових доказів (що були долучені до апеляційної скарги) в розумінні ст. 101 ГПК України, а тому такі нові докази не приймаються судом апеляційної інстанції.

Представник третьої особи в судовому засіданні 13.12.2017 проти задоволення апеляційної скарги у даній справі заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, додаткові письмові пояснення, заслухавши пояснення присутніх представників учасників апеляційного провадження, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно з'ясовано судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 28.12.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрпрофмед" (генпідрядник) та Державним підприємством "Укрмедпроектбуд" (замовник) було укладено договір №2011/7 на будівництво сучасного лікувально-діагностичного комплексу Національної дитячої спеціалізованої лікарні "Охматдит", згідно умов якого, генпідрядник зобов'язується у 2011 році виконати, замовник оплатити роботи з будівництва сучасного лікувально-діагностичного комплексу Національної дитячої спеціалізованої лікарні "Охматдит" (п. 1.1. договору).

Пунктом 1.2. договору визначено найменування робіт - роботи з будівництва сучасного лікувально-діагностичного Комплексу Національної дитячої спеціалізованої лікарні "Охматдит" (у тому числі поставка та монтаж медичного обладнання згідно цього договору).

Відповідно до п. 5.16. договору обладнання поставляється та монтується в комплектації, що передбачена специфікацією, експлуатаційною та іншою документацією, яка була видана на обладнання його виробником (українською та/або російською мовою та мовою оригіналу). Генпідрядник протягом 20 календарних днів з дня підписання договору надає технологічні карти від виробника медичного обладнання (вимоги до приміщення та інженерного оснащення) на встановлення медичного обладнання.

Згідно п. 5.17. договору генпідрядник відповідає за сертифікацію/реєстрацію обладнання, якщо це необхідно.

Пунктом 5.18. договору сторони обумовили, що прийом-передача обладнання по кількості та якості здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства: по кількості - згідно накладної, по якості - згідно даних паспорту (сертифікату) якості, реєстраційного свідоцтва. Встановлене (змонтоване) обладнання передається згідно акту прийому-передачі монтованого обладнання.

Пунктом 6.1. договору до обов'язків замовника, зокрема, передбачено: - своєчасно та в повному обсязі сплачувати за виконані роботи, відповідно до умов розділу 4 договору;

- прийняти роботу а порядку, передбаченому розділом 5 договору.

- надати генпідряднику проектно-кошторисну документацію для виконання робіт;

- здійснювати технічний нагляд за будівництвом у відповідності до затвердженої проектно-кошторисної документації, будівельних норм і правил;

- своєчасно, відповідно до цього договору, підписувати надані генпідрядником акти виконаних робіт (Форма КБ-2В) та довідки про вартість виконаних робіт (форма КБ-3) або надати вмотивовану відмову;

- забезпечити стабільне фінансування виконання робіт, послуг, а у разі затримки фінансування їх більше, ніж на три місяці, оформити технологічну перерву у будівництві до поновлення фінансування робіт. У даному випадку сторони зобов'язані укласти додаткову угоду про зміну терміну закінчення робіт, а замовник виконує комплекс заходів по консервації об'єкта на 4-й місяць після прострочення фінансування з послідуючою передачею на баланс замовника, при умові невідновлення фінансування протягом року.

Згідно п. 10.1. договору (з урахуванням змін і доповнень внесених додатковою угодою №6 від 24.12.2012) договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2013 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

Розглядаючи спір по суті у даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивачем не доведено фактів порушення діями відповідача прав та обов'язків позивача, тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні, а тому відмовив у їх задоволенні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновками місцевого господарського суду з урахуванням наступного.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що спір виник внаслідок того, що на думку позивача, відповідач в порушення умов договору не виконує зобов'язань щодо допуску позивача до проведення робіт з встановлення, монтажу, пусконалагоджування інженерного та технологічного обладнання. При цьому, в судовому засіданні 13.12.2017 (про що зазначено в протоколі судового засідання) представник позивача зазначив, що фактично права останнього порушені лише в частині можливості належного виконання ним свого обов'язку за договором, яке не впливає на кінцевий розрахунок між сторонами, оскільки такий було проведено ще до звернення до суду.

Так, з наявного в матеріалах справи акту №1-зм приймання-передачі медичного обладнання Лінійного прискорювача Elekta Synergy® S (в розібраному стані) для зберігання та монтажу від 04.01.2013 (а.с. 77-79), позивачем, на виконання умов договору, було передано відповідачу на відповідальне зберігання та монтаж медичне обладнання - Лінійний прискорювач Elekta Synergy® S (в розібраному стані) у відповідній упаковці.

Разом з цим, в подальшому із матеріалів справи вбачається, що відповідач звертався до позивача з листами про те, що у ТОВ «Укрпрофмед» складний фінансовий стан, та зважаючи, що плановий строк будівництва СЛДК НДСЛ «Охматдит» вже минув, відповідач просив здійснити повернення переданого медичного обладнання від ТОВ «Укрпрофмед» до ДП «Укрмедпроектбуд» (а.с. 86-87).

При цьому, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до того, що відповідачем під час строку дії договору не було виконано своїх договірних зобов'язань в частині забезпечення допуску до проведення передбачених договором робіт, а також до того, що відповідачем здійснювались перешкоди у виконанні робіт.

Проте, ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції позивачем не надано суду жодного доказу в розуміння ст.ст. 33, 34, 36, 43, 99, 101 ГПК України на підтвердження того, що відповідач під час строку дії договору не виконав своїх договірних зобов'язань в частині забезпечення допуску до проведення передбачених договором робіт, що відповідачем здійснювались перешкоди у виконанні робіт та що позивач в період дії договору звертався до відповідача з вимогами про усунення таких перешкод.

Окрім того, суд апеляційної інстанції також вважає за необхідне зазначити, що спірне медичне обладнання - Лінійний прискорювач Elekta Synergy® S є джерелом іонізуючого випромінювання (надалі - ДІВ).

Як правомірно зазначив суд першої інстанції, пунктом 1.2. Вимог та умов безпеки (ліцензійні умови) провадження діяльності з використання джерел іонізуючого випромінювання (ДІВ), затверджених Наказом Державного комітету ядерного регулювання України №125 від 02.12.2002 року (надалі - ліцензійні умови) діяльність з використання джерел іонізуючого випромінювання (ДІВ) дозволяється лише за наявності відповідної ліцензії.

Так, до діяльності з використання ДІВ належать такі види робіт:

- експлуатація ДІВ, тобто сукупність видів робіт, спрямованих на досягнення безпечним шляхом мети діяльності з ДІВ;

- технічне обслуговування ДІВ: зарядження-перезарядження ДІВ; перетарювання ДІВ; ремонт ДІВ; налагоджування ДІВ; проведення випробовувань ДІВ з метою визначення їх технічних характеристик та перевірки на герметичність; уведення та виведення з експлуатації установок з ДІВ; монтаж та демонтаж ДІВ;

- зберігання ДІВ (крім транзитного зберігання при перевезеннях), а саме: зберігання ДІВ, призначених для використання або постачання; зберігання ДІВ, переведених до категорії радіоактивних відходів, користувачем до передачі їх на спеціалізоване підприємство;

- отримання (придбання) та передача (збут) ДІВ, у тому числі з метою постачання.

Отже, монтаж ДІВ є діяльністю з використання ДІВ, що вказує на те, що спірне обладнання може монтувати лише ліцензіат (особа, що одержала відповідну ліцензію).

Відповідно до листа № 33-23/94п від 27.04.2017 Північної державної інспекції з ядерної та радіаційної безпеки (який було подано до суду першої інстанції) у відповідача була наявна ліцензія лише на здійснення зберігання, придбання та постачання обладнання, а ліцензія на здійснення монтажу спірного медичного обладнання у позивача відсутня. Вказана обставина підтверджується також доданою до апеляційної скарги ліцензією № РВ 011063 від 15.03.2017 (строк дії ліцензії до 15.03.2020), сторона не обгрунтувала немажливість подання такого доказу до суду першої інстанції, проте, у вказаному листі до суду першої інстанції були на неї посилання. Разом з цим, згідно з розділом 2 додатку до вказаної ліцензії, відповідачу дозволяється наступні види робіт з ДІВ: зберігання, отримання (придбання) та передача (збут) у тому числі з метою постачання.

А тому в цій частині, суд апеляційної інстанції приймає доводи відповідача про те, що у позивача відсутня ліцензія на здійснення монтажу, що є окремою підставою для відмови в позові. При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що попередня ліцензія позивача серія АА № 000715 також не містить дозволу на монтаж ДІВ, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 123-127). В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що пунктом 1.2. Вимог та умов безпеки (ліцензійні умови) провадження діяльності з використання джерел іонізуючого випромінювання (ДІВ), затвердженими Наказом Державного комітету ядерного регулювання України №125 від 02.12.2002 законодавець розмежував наступні види діяльності:

- технічне обслуговування ДІВ: зарядження-перезарядження ДІВ; перетарювання ДІВ; ремонт ДІВ; налагоджування ДІВ; проведення випробовувань ДІВ з метою визначення їх технічних характеристик та перевірки на герметичність; уведення та виведення з експлуатації установок з ДІВ; монтаж та демонтаж ДІВ; та:

- отримання (придбання) та передача (збут) ДІВ, у тому числі з метою постачання.

Отже, позивач отримав ліцензію лише на отримання (придбання) та передача (збут) ДІВ, у тому числі з метою постачання.

А тому доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими.

Згідно з абзацом 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

З аналізу норм статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Всупереч названим нормам законодавства позивачем не подано належних та допустимих доказів в підтвердження того, що відповідач не допускає чи чинить перешкоди позивачу у допуску до проведення робіт з встановлення, монтажу, пусконалагоджування інженерного та технологічного обладнання.

Частиною першою статті 1 ГПК установлено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. (Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду України у справі № -254гс16 від 25 травня 2016 року).

Таким чином позивачем, жодними доказами в розумінні ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101 ГПК України не було доведено, яке саме право позивача та якими діями або бездіяльністю відповідачів було порушено, а також яким чином задоволення позовних вимог (у викладеній позивачем редакції) сприятиме захисту та відновленню його порушених прав.

Разом з цим, підставою відмови в задоволенні позову у даній справі є недоведеність позивачем порушення його права або законного інтересу (в розумінні ст. 1 ГПК України) невиконанням відповідачем зобов'язання, відповідно до договору, оскільки з умов договору та фактичних обставин справи вбачається, що зацікавленість на виконання позивачем умов договору має бути саме у відповідача.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпрофмед" необґрунтовані та задоволенню не підлягають повністю, а, відповідно, і апеляційної скарги.

Разом з тим, доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпрофмед", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції у розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпрофмед" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2017 у справі № 910/9697/17 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.09.2017 у справі № 910/9697/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/9697/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у встановленому чинним законодавством порядку.

Повний текст постанови складено 22.12.2017.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді О.М. Гаврилюк

А.Г. Майданевич