номер провадження справи 13/46/15-1/53/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

13.12.2017 Справа № 908/997/15-г

Суддя Носівець Вікторія Вікторівна, розглянувши заяву концерну "Міські теплові мережі", м. Запоріжжя, про розстрочку виконання рішення господарського суду Запорізької області від 24.11.2015 у справі №908/997/15-г

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6)

до відповідача концерну "Міські теплові мережі" (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137)

про стягнення 84 701 949,30 грн.

За участю представників сторін та учасників процесу:

від відповідача (заявника): Яланська І.В., довіреність № 150/20-19 від 31.10.2017;

від позивача: Сороколіт Є.М., довіреність № 14-74 від 14.04.2017;

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області 23.11.2017 надійшла заява концерну "Міські теплові мережі" про розстрочку виконання рішення господарського суду Запорізької області від 24.11.2015 року по справі № 908/997/15-г.

У відповідності до ст. 2-1 ГПК України в зв'язку зі звільненням з посади судді-доповідача у справі Немченко О.І. згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2017 заяву передано на розгляд судді Носівець В.В.

Ухвалою від 23.11.2017 прийнято заяву концерну "Міські теплові мережі" про розстрочку виконання рішення господарського суду Запорізької області від 24.11.2015 у справі №908/997/15-г до розгляду суддею Носівець В.В., розгляд заяви призначено на 04.12.2017; в судовому засіданні оголошувалась перерва до 13.12.2017; ухвалою від 04.12.2017 за клопотанням представника позивача в порядку ст. 69 ГПК України продовжено строк розгляду заяви на 15 днів.

В судовому засіданні 13.12.2017 судом винесено ухвалу.

У своїй заяві концерн "Міські теплові мережі" просив:

1) розстрочити виконання рішення господарського суду від 23.03.2015 у справі № 908/997/15-г в частині стягнення основного боргу в розмірі 30 101 140,31 грн. на 60 місяців шляхом сплати рівними частинами по 501 685,67 грн. щомісячно, в останньому - 501 685,78 грн., на період з листопада 2017 по жовтень 2022, включно;

2) відстрочити виконання рішення господарського суду Запорізької області від 23.11.2015 у справі № 908/997/15-г в частині стягнення 9 884 392,49 грн. інфляційних втрат та 2 689 492,65 грн. - 3% річних до листопада 2022.

В обґрунтування своєї заяви відповідач посилається на приписи ст. 121 ГПК України та вказує наступне. Концерн "МТМ" перебуває у стані постійного дефіциту обігових коштів, а фінансове становище підприємства ускладнюється в зв'язку з існуванням кредиторської заборгованості перед ДК "Газ України" та ПАТ "НАК "Нафтогаз України", ПАТ "Запоріжжяобленерго", КП "Водоканал" та існуванням невідшкодованої різниці в тарифі через невідповідність собівартості теплової енергії діючому тарифу. У зв'язку з постійним зростанням ціни на природний газ, у відповідача постійно існує заборгованість з різниці в тарифах у значних розмірах, яку він отримує з державного бюджету несвоєчасно. Підставою звернення з даною заявою відповідач вказує прийняття Закону України №1730-VIII від 03.11.2016 "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", яким визначено, що реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 01.07.2016 р. для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31.12.2016. Реструктуризація заборгованості за спожитий газ, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, здійснюється шляхом розстрочення на 60 календарних місяців рівними частинами з 1 числа місяця укладення договору без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення. Кожна з сторін зобов'язана укласти договір про реструктуризацію заборгованості в строк, що не перевищує 10 календарних днів з дня його отримання, якщо сума за таким договором підтверджена актами звіряння між учасниками процедури врегулювання заборгованості. Відповідно до наказу Мінрегіонбуду від 03.08.2017 № 190 Концерн "МТМ" було внесено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії. Концерн "МТМ" звернувся до ПАТ "НАК "Нафтогаз України" з пропозицією укласти договір про реструктуризацію заборгованості, який останнє повинно було укласти до 23.10.2017, проте, позивач від укладання договору відмовився, посилаючись на відсутність належної банківської гарантії. Також, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" повідомило, що на адресу Концерну електронною поштою надіслано примірники договорів про реструктуризацію та перелік документів, вимоги до банківських гарантій та перелік надійних банківських установ, але ніяких документів на адресу Концерну не надходило. Наведене, за твердженням відповідача, свідчить про ухилення ПАТ "НАК "Нафтогаз України" від виконання приписів Закону України № 1730-VIII щодо укладання з Концерном договору реструктуризації. Посилаючись на надання ухвалами від 11.04.2016 та від 21.06.2016 розстрочення виконання судового рішення, відповідач вказує на відсутність можливості зупинити виконавче провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" та належним чином виконати рішення суду з використанням механізму, визначеного Законом № 1730-VIII. Вважає, що внаслідок примусового стягнення у строки, які не узгоджуються з ч. 2 ст. 5 Закону № 1730-VIII, у відповідача виникнуть складнощі у виконанні або взагалі він не матиме можливості виконати умови договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ та списати інфляційні нарахування, проценти річних та пеню, нараховані на заборгованість перед позивачем. Вважає, що розстрочення виконання рішення суду в частині стягнення основного боргу та відстрочення в частині стягнення процентів річних, інфляційних втрат та пені сприятиме повному виконанню рішення суду та одночасно досягненню мети прийняття Закону № 1730-VIII, а саме забезпечення сталого функціонування боржника в якості теплогенеруючої організації.

Відповідач (заявник) 13.12.2017 подав до суду доповнення до заяви № 5263/20 від 22.11.2017 та докази в обґрунтування тяжкого фінансового становища підприємства; у судовому засіданні підтримав подану заяву, просив суд розстрочити виконання рішення суду від 24.11.2015 на 60 місяців з листопада 2017 року по жовтень 2022 року в частині стягнення основного боргу та відстрочити виконання рішення до листопада 2022 року в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Позивач у судовому засіданні проти задоволення заяви заперечив з підстав, зазначених у запереченнях на заяву, поданих до суду 04.12.2017. Вказав, що ухвали господарського суду Запорізької області від 11.04.2016 та від 21.06.2016 у справі № 908/997/15-г, якими вже розстрочено виконання судового рішення в частині стягнення основного боргу до 31.03.2019 та в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних до 01.01.2021, є чинними. Позивач відзначив, що графік погашення заборгованості складено самим відповідачем з урахуванням усіх обставин і судом встановлено спосіб та порядок виконання рішення суду, запропонований відповідачем та погоджений органом місцевого самоврядування, і відповідачем не вказано жодної обставини та не наданого жодного доказу неможливості виконання рішення суду у спосіб та порядку, визначеному судом ухвалами від 11.04.2016 та від 21.06.2016. Посилання відповідача на положення Закону № 1730 визнав безпідставними, оскільки положення ст. 121 ГПК не узгоджуються з положеннями зазначеного Закону, яким визначено окрему процедуру врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості. Просив суд врахувати, що позивач, як і відповідач, працює в умовах жорстокого регулювання відносин на ринку енергоносіїв та загального тяжкого стану економіки в державі. Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» як державне підприємство є об'єктом, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. Позивач для безперервного постачання газу споживачам, повинен постійно проводити розрахунки за отриманий газ з іноземними постачальниками природного газу, що нерозривно пов'язано з оплатою вартості газу вітчизняними споживачами на її користь.

Розглянувши заяву концерну «Міські теплові мережі», заслухавши представників сторін, проаналізувавши матеріали та обставини справи, суд не знаходить підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 24.03.2015 у справі № 908/997/15-г позов публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до концерну "Міські теплові мережі" про стягнення 84 701 949,30 грн. задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача 66 260 938,23 грн. основного боргу, 14 537 821,59 грн. інфляційних втрат, 2 423 516,51 грн. 3% річних та 71 801,10 грн. судового збору. У частині стягнення 3% річних у сумі 1 479 672,97 грн. відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 02.07.2015 рішення господарського суду Запорізької області від 24.03.2015 у справі № 908/997/15-г частково скасовано; абзаци другий та третій резолютивної частини вказаного рішення викладено у редакції, відповідно до якої стягнуто з концерну "Міські теплові мережі" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 66 260 938,23 грн. основного боргу, 14 198 402,84 грн. інфляційних втрат, 3 836 166,92 грн. 3% річних та 72 729,30 грн. судового збору. У частині стягнення 3% річних у сумі 67 022,56 грн. відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.10.2015 рішення господарського суду Запорізької області від 24.03.2015 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 02.07.2015 у справі № 908/997/15-г скасовано в частині позовних вимог про стягнення 14 537 821,59 грн. інфляційних втрат та 3 903 189,48 грн. - 3% річних, передано справу на новий розгляд в цій частині позову до господарського суду Запорізької області. У решті позовних вимог (в частині стягнення 66 260 938,23 грн. основного боргу) рішення та постанову залишено без змін.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 24.12.2015 задоволено частково заяву Концерну "Міські теплові мережі" про відстрочку виконання рішення господарського суду Запорізької області від 24.03.2015 у справі № 908/997/15-г в частині стягнення основного боргу. Відстрочено виконання рішення господарського суду Запорізької області від 24.03.2015 у справі № 908/997/15-г в частині стягнення суми основного боргу на 3 місяці, починаючи з січня 2016 року по березень 2016 року включно.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 24.11.2015 у справі № 908/997/15-г позов ПАТ "НАК "Нафтогаз України" в частині стягнення з Концерну "Міські теплові мережі" 14 537 821,59 грн. інфляційних втрат та 3 903 189,48 грн. - 3% річних задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 3 891 978,86 грн. 3% річних, 14 306 357,52 грн. інфляційних втрат та 15 701,34 грн. судового збору. У решті позову в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат відмовлено. За результатами апеляційного та касаційного оскарження рішення суду залишено без змін.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 11.04.2016 у справі № 908/997/15-г, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 30.05.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 09.08.2016, задоволено заяву Концерну "Міські теплові мережі" про розстрочку виконання рішення господарського суду Запорізької області від 24.03.2015 у даній справі в частині стягнення суми основного боргу; розстрочено виконання рішення господарського суду Запорізької області від 24.03.2015 у справі № 908/997/15-г в частині стягнення 64 328 327,55 грн. основного боргу на 36 місяців, починаючи з 01.04.2016 по 31.03.2019 включно, щомісячно за наведеним в ухвалі графіком.

Також, ухвалою господарського суду Запорізької області від 21.06.2016 у справі № 908/997/15-г, залишеною без змін за результатами апеляційного та касаційного оскаржень, задоволено заяву Концерну "Міські теплові мережі" про розстрочку виконання рішення господарського суду Запорізької області від 24.11.2015 у даній справі в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних; розстрочено виконання рішення господарського суду Запорізької області від 24.11.2015 у справі № 908/997/15-г в частині стягнення 14 306 357,52 грн. інфляційних втрат та 3 891 978,86 грн. - 3% річних на 55 місяців, починаючи з 01.06.2016 по 01.01.2021 включно, щомісячно за наведеним в ухвалі графіком.

Посилаючись на наявність об'єктивних обставин, які унеможливлюють виконання судового рішення, відповідач просить розстрочити виконання рішення господарського суду від 23.03.2015 у справі № 908/997/15-г в частині стягнення 30 101 140,31 грн. основного боргу на 60 місяців шляхом сплати рівними частинами згідно наведеного графіку з листопада 2017 року по жовтень 2022 року, включно; а також відстрочити виконання рішення господарського суду Запорізької області від 23.11.2015 у даній справі в частині стягнення 9 884 392,49 грн. інфляційних страт та 2 689 492,65 грн. - 3% річних до листопада 2022.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ГПК України за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Частиною 2 статті 121 ГПК України передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, господарський суд за власною ініціативою, за заявою сторони виконавчого провадження, за заявою виконавця, поданою на підставі заяви сторони виконавчого провадження, або за заявою державного виконавця, поданою з власної ініціативи, у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", суд, який видав виконавчий документ, може змінити спосіб та порядок виконання рішення, ухвали, постанови у порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (п. 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів»).

В пункті 7.1.2 вказаної Постанови наведено визначення терміну "розстрочка". Так, розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 ГПК України.

У рішенні Конституційного Суду України від 26.06.2013 у справі № 5-рп/2013 зазначено, що розстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників. Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, суд не може змінювати суті винесеного у справі рішення.

Суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Стаття 129-1 Конституції України та частина перша статті 115 Господарського процесуального кодексу України передбачають, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на усій території України і виконуються у порядку, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до положень пункту 2 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Також, згідно із рішеннями Конституційного Суду України № 18-рп/2012 від 13.12.2012 та № 11-рп/2012 від 25.04.2012 виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Згідно з частиною 1 статті 33 та частиною 2 статті 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обґрунтовуючи заяву про розстрочення та відстрочення судового рішення, заявник зазначає про прийняття Закону України № 1730-VIII від 03.11.2016 "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", відповідно до якого підлягає реструктуризації кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 01.07.2016 для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена на 31.12.2016.

Разом з тим, надані заявником та позивачем пояснення та письмові докази свідчать про існування між сторонами спору відносно укладення договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ, укладення якого передбачено зазначеним вище Законом № 1730-VIII. Відтак, ухилення позивача від укладання договору про реструктуризацію, на чому наполягає відповідач, не може бути прийнято судом у якості обставини, що ускладнює виконання рішення або робить його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Відносно посилання відповідача на перебування концерну "Міські теплові мережі" перебуває в скрутному фінансовому становищі, жодних належних доказів (фінансової, бухгалтерської звітності Концерну) на підтвердження тяжкого фінансового становища боржника станом на час розгляду даної заяви (збитковість підприємства, відсутність грошових коштів на банківських рахунках, відсутність нерухомого та рухомого майна, наявність боргу по обов'язковим платежам та зборам (перед бюджетом), тощо), заявником суду не надано.

Також суд вважає необхідним звернути увагу, що несвоєчасне виконання рішення суду порушує матеріальні інтереси позивача та впливає на його фінансовий стан.

Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують Конвенцію про захист прав і основоположних свобод людини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 року у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Питання щодо надання розстрочки/відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки/відстрочки виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати як доводи позивача, так і заперечення відповідача.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 р. у справі "Чіжов проти України" (заява № 6962/02) Європейський суд зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконати, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії статті 6 Конвенції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Таким чином, ця стаття проголошує право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

Крім того суд вважає необхідним вказати на існування ухвал господарського суду Запорізької області від 11.04.2016 та від 21.06.2016 у справі № 908/997/15-г, якими вже розстрочено виконання судового рішення в частині стягнення основного боргу до 31.03.2019 та в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних до 01.01.2021. Зазначені ухвали суду є чинними та у встановленому законом порядку не скасовані.

Пунктом 7.8 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів» надано роз'яснення, що господарський суд не має права самостійно скасувати надану ним відстрочку чи розстрочку виконання судового рішення, в тому числі й з тих мотивів, що такі умови не виконуються відповідачем. Але оскільки відстрочка і розстрочка є складовими способу та порядку виконання судового рішення, то умови їх надання може бути переглянуто у процесі розгляду господарським судом заяви про зміну способу та порядку виконання судового рішення.

За таких обставин суд вважає, що заявником належними та допустимими доказами не доведено наявності виняткових обставин, які свідчать про ускладнення та неможливість виконання рішення суду, з урахуванням уже наданої розстрочки. Враховуючи матеріальний інтерес позивача, наявні інфляційні процеси в економіці держави, відсутні підстави для задоволення заяви відповідача про розстрочення та відстрочення виконання рішення господарського суду Запорізької області у справі № 908/654/16.

Крім того, суд звертає увагу, що заява в порядку ст. 121 ГПК України подається стороною виконавчого провадження, що передбачає наявність відкритого виконавчого провадження на примусове виконання судового рішення. Однак, судовий наказ про стягнення 66 260 938,23 грн. основного боргу у справі 908/997/15-г не видавався та виконавче провадження з його примусового виконання не відкривалося. Рішення суду в частині стягнення основного боргу виконується боржником самостійно у добровільному порядку за графіком, встановленим відповідною ухвалою.

Враховуючи наведене, у задоволенні заяви Концерну "Міські теплові мережі" про розстрочення виконання рішення господарського суду від 23.03.2015 в частині стягнення основного боргу та відстрочення виконання рішення суду від 23.11.2015 в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних у справі № 908/997/15-г судом відмовляється.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 86, 121 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви концерну "Міські теплові мережі" про розстрочку та відстрочку виконання рішення у справі № 908/997/15-г відмовити.

Ухвала суду набрала законної сили 13.12.2017

Суддя В.В. Носівець