РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2017Справа №910/19999/17

За позовом Фізичної особи-підприємця Бзенко Валентини Вікторівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Клуб Сиру»

про стягнення 76 399, 20 грн.

Суддя Щербаков С.О.

Представники:

від позивача: Литвин Н.П.;

від відповідача: Івашківський А.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Бзенко Валентина Вікторівна (далі-позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Клуб Сиру» (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 76 399, 20 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором доручення на заготівлю молока № 14-02/15 від 01.02.2015 в частині оплати наданих послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.11.2017 порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 07.12.2017 за участю представників сторін.

07.12.2017 через відділ автоматизованого документообігу суду представник відповідача подав письмові пояснення, в яких зазначає, що у період з 18.04.2017 по 31.05.2017 позивачем було поставлено відповідачу молочну сировину на суму 76 399, 20 грн., відповідно до видаткового касового ордеру відповідачем 30.11.2017 перераховано відповідачу 5 000, 00 грн., тож заборгованість становить 71 399, 20 грн., у зв'язку з чим відповідач просив суд відкласти розгляд справи, для надання сторонам часу врегулювати спір мирним шляхом.

У судовому засіданні 07.12.2017 оголошено перерву до 14.12.2017.

14.12.2017 через відділ автоматизованого документообігу суду представник позивача подав докази перерахування відповідачу 53 650, 30 грн., а саме платіжне доручення № 10862 від 13.12.2017.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача визнав позовні вимоги в частині стягнення залишку заборгованості.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 14.12.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.02.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Клуб Сиру», в особі Канівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Клуб Сиру» (далі - довіритель) та Фізичною особою-підприємцем Бзенко Валентиною Вікторівною (далі - повірений) укладено договір доручення на заготівлю молока № 14-02/15, умовами якого передбачено, що довіритель доручає, а повірений зобов'язується від імені довірителя, на регулярній основі, власними силами, здійснювати збір від фізичних (юридичних) осіб молочної сировини (молока коров'ячого) доставкою його до пункту розвантаження, визначеного довірителем.

За даним договором повірений виступає як представник довірителя перед третіми особами, отримує право набувати, змінювати і припиняти для нього права та обов'язки шляхом укладення договорів-купівлі продажу молочної сировини (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 2.4. договору, довіритель зобов'язується, зокрема щомісячно до 28 числа кожного місяця наступного за розрахунковим, здійснювати на користь повіреного відповідно до умов п. 3.1. цього договору оплату національною валютою України за виконання доручення в готівковій або безготівковій формі.

Згідно п. 3.1. договору, винагорода повіреного по заготівлі сировини здійснюється в залежності від якості і кількості закупленої сировини і становить: кислотність 18-19 т - 1, 15 грн. за базисний кілограм; кислотність 20 т - 0, 11 грн. за базисний кілограм; кислотність 21 т - 0, 08 грн. за базисний кілограм. Оплата винагороди повіреного за цим договором здійснюється довірителем щомісячно і згідно акту виконаних робіт шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок повіреного або готівкою з каси довірителя.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2016. Договір вважатиметься пролонгованим на тих самих умовах (з урахуванням змін та доповнень) доки одна із сторін в односторонньому порядку не припинить дію цього договору, за умови що попередить про це іншу сторону у письмовій формі не пізніше ніж за 15 календарних днів до відповідної дати припинення договору (п. 7.1. договору).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору доручення на заготівлю молока № 14-02/15 від 01.02.2015, були надані послуги здійснення збору молочної сировини на загальну суму 76 399, 20 грн., а відповідачем прийняті надані послуги, що підтверджується, зокрема актами звірки взаємних розрахунків, які підписані представниками сторін (копії у матеріалах справи).

Відповідач в порушення умов договору за надані послуги не розрахувався, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у розмірі 76 399, 20 грн. Доказів зворотного відповідач суду не надав.

Позивачем на адресу відповідача направлялась вимога від 19.10.2017, в якій позивач вимагав відповідача протягом 7 (семи) календарних днів з отримання даної вимоги, погасити заборгованість у розмірі 76 399, 20 грн.

Листом від 27.10.2017 № 613 відповідач надав відповідь на вищезазначену вимоги позивача та повідомив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Клуб Сиру» намагається якнайшвидше погасити виниклу заборгованість.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо оплати наданих послуг здійснення збору молочної сировини, зокрема, погашення заборгованості у розмірі 76 399, 20 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору доручення на заготівлю молока № 14-02/15 від 01.02.2015, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором доручення.

Так, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 1000 Цивільного кодексу України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Відповідно до ст. 1002 Цивільного кодексу України, повірений має право на плату за виконання свого обов'язку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо в договорі доручення не визначено розміру плати повіреному або порядок її виплати, вона виплачується після виконання доручення відповідно до звичайних цін на такі послуги.

У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (ст. 1003 Цивільного кодексу України).

Статтею 1007 Цивільного кодексу України передбачено обов'язки довірителя, відповідно до якої довіритель зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором: забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення; відшкодувати повіреному витрати, пов'язані з виконанням доручення. Довіритель зобов'язаний виплатити повіреному плату, якщо вона йому належить.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, надав передбачені договором послуги збору молочної послуги, що підтверджується, актами приймання передачі робіт та актами звірки взаємних розрахунків, які підписані представниками сторін, які підписані представниками сторін та скріплені печатками товариств.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що після порушення провадження у справі відповідач провів оплату наявної заборгованості у розмірі 58 650, 30 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 30.11.2017 на суму 5 000, 00 грн. та платіжним дорученням № 10862 від 13.12.2017 на суму 53 650, 30 грн.

Так, відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 11 частини першоїстатті 80 Господарського процесуального кодексу України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для припинення провадження у справі № 910/11649/15 на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення основного боргу у розмірі 58 650, 30 грн., які були сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості після порушення провадження у справі, за відсутністю предмету спору.

Таким чином, на день прийняття рішення у справі непогашеною залишилась заборгованість у розмірі 17 748, 90 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов'язання щодо повної оплати наданих послуг здійснення збору молочної продукції, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору доручення на заготівлю молока № 14-02/15 від 01.02.2015 та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 17 748, 90 грн.

Щодо розподілу судових витрат з урахуванням часткового припинення провадження у справі, суд відзначає наступне.

Відповідно до п. 4.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», частиною другою статті 49 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.

Таким чином, враховуючи положення ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає судовий збір, сплачений позивачем, на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі № 910/19999/17 припинити на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України в частині стягнення 58 650, 30 грн. основного боргу за відсутністю предмету спору.

2. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Бзенко Валентини Вікторівни задовольнити.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Клуб сиру" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 119, ідентифікаційний код - 36413692) на користь Фізичної особи-підприємця Бзенко Валентини Вікторівни (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код - НОМЕР_1) 17 748 (сімнадцять тисяч сімсот сорок вісім) грн. 90 коп. - заборгованості та 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. - судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 19.12.2017.

Суддя Щербаков С.О.