РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2017Справа №910/4425/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Нібулон";

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця";

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Антимонопольний комітет України (третя особа 1);

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Кабінет Міністрів України (третя особа 2);

Державну адміністрацію залізничного транспорту України (третя особа 3);

про стягнення 174 753 200,14 грн.

Суддя О. В. Мандриченко

Представники:

Від позивача: Васильєв А. О., представник, довіреність № 589 від 30.05.2015 р.;

Від відповідача: Корсун Ю. Ю., представник, довіреність № Ц/3-04/140-17 від 26.07.2017 р.;

Прохоров Ю. Г.. представник, довіреність № Ц/3-04/287-1 від 11.10.2016 р.

Від третьої особи 1:Потапов М. А., представник, довіреність № 300-122/02-87 від 19.12.2016 р.;

Від третьої особи 2:Пуленець А.С., представник, довіреність № 932/9-1/22-17 від 21.01.2017 р.;

Від третьої особи 3:не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Нібулон" (далі - Підприємство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Залізниця) 120 978 393,60 грн. шкоди, завданої внаслідок порушення відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції.

Позов мотивовано тим, що:

- АМК прийнято рішення від 16.07.2013 №576-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі - Рішення №576-р), яким визнано, що дії Державної адміністрації залізничного транспорту (правонаступником всіх прав та обов'язків якої є Залізниця), які полягають у зобов'язанні залізниць (Південної, Південно-Західної та Одеської) зазначати у перевізних документах - перевезення зернових вантажів Підприємства до станції Миколаїв-Вантажний як перевезення зернових вантажів на експорт (тобто з перетином державного кордону України) та донарахуванні і стягненні відповідної частки тарифу без належних обґрунтувань, порушенням, передбаченим частиною першою статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон), що призвело до ущемлення інтересів Підприємства;

- внаслідок вчинення відповідачем порушення законодавства про захист економічної конкуренції та необґрунтованого справляння із особового рахунку Підприємства були списані кошти, а саме: у 2012 році - 21 911 691,60 грн.; з 01.01.2013 по 23.07.2014 - 38 577 505,20 грн.;

- відповідно до статті 55 Закону позивач має право на відшкодування шкоди у подвійному розмірі, а саме 120 978 393,60 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.10.2016, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2016, позов задоволено частково: із Залізниці на користь Підприємства стягнуто 120 283 293,60 грн. шкоди; у задоволенні решти позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.03.2017 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 03.10.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2016 у справі № 910/4425/16 скасовано в частині задоволення позову щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" 120 283 293 грн. 60 коп. шкоди та 142 272 грн. 40 коп. судового збору, а справу в цій частині передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва. В іншій частині зазначені рішення залишено без змін.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Господарського суду міста Києва від 28.03.2017 року № 05-23/1237 "Щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ" та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.03.2017 року, справа № 910/4425/16 передана для розгляду судді Мандриченку О. В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2017 року справу № 910/4425/16 прийнято до свого провадження суддею Мандриченком О. В., слухання справи призначено на 04.05.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.05.2017 р. зобов'язано Печерську районну в місті Києві державну адміністрацію надати господарському суду Реєстраційну картку на проведення державної реєстрації юридичної особи, утвореної шляхом реорганізації діючої (діючих) юридичної особи (юридичних осіб) у результаті злиття, поділу, виділу або перетворення (форма 2), на підставі якої 21.10,2015 здійснено державну реєстрацію утворення ПАТ "Українська залізниця", або її належним чином засвідчену копію з реєстраційної справи ПАТ "Українська залізниця" (код ЄДР 40075815).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2017 р. зобов'язано Міністерство інфраструктури України надати господарському суду передавальний акт, який складений між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та ПАТ "Українська залізниця", а також переліки та зведені акти інвентаризації майна Державної адміністрації залізничного транспорту України, що вноситься до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця", або їх належним чином засвідчені копії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.09.2017 р. залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державну адміністрацію залізничного транспорту України (третя особа 3).

У судовому засіданні 23.11.2017 представник позивача надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача У судовому засіданні 23.11.2017 надали пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечили повністю.

Представник третьої особи 1 надав пояснення по суті спору, підтримав доводи позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник третьої особи 2 надав пояснення по суті спору, підтримав позицію відповідача та проти задоволення позовних вимог заперечив.

Представник третьої особи 3 у судове засідання своїх повноважних представників не направив, про причини неявки суд не повідомив.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників учасників процесу, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

16.07.2013 АМК було прийнято рішення від №576-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу", згідно із яким:

- визнано, що Залізниця разом з іншими залізницями, об'єднаннями, підприємствами, установами й організаціями залізничного транспорту за результатами діяльності протягом 2012 року займала монопольне (домінуюче) становище на загальнодержавному ринку перевезень вантажів транспортом загального користування (пункт 1 Рішення № 576-р);

- визнано дії Залізниці, які полягають у зобов'язанні залізниць (Південної, Південно-Західної та Одеської залізниць) зазначати у перевізних документах - перевезення зернових вантажів Підприємства до станції Миколаїв-Вантажний як перевезення зернових вантажів на експорт (тобто з перетином державного кордону України) та донарахуванні і стягненні відповідної частки тарифу без належних обґрунтувань, порушенням передбаченим частиною першою статті 13, пунктом 2 статті 50 Закону у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на загальнодержавному ринку перевезення вантажів транспортом загального користування, що призвело до ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання (Підприємства), які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку (пункт 2 Рішення № 576-р);

- за наведене у пункті 2 Рішення № 576-р, накладено на Залізницю штраф у сумі 100 000 000 грн. (пункт 3 Рішення № 576-р);

- зобов'язано Залізницю розробити та затвердити механізм контролю за правильністю визначення вантажовласниками (вантажовідправниками тощо) призначення (найменування) вантажу (експорт або внутрішнє сполучення) (пункт 4 Рішення № 576-р).

Рішення №576-р переглянуто АМК в порядку статті 58 Закону, в результаті чого винесено Рішення № 321-р, яким Рішення № 576-р залишено без змін.

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.03.2015 зі справи №910/14542/14, яке залишено без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2015 та Вищого господарського суду України від 01.07.2015, було відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним Рішення № 321-р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.07.2015 зі справи №910/16430/14, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2015, було задоволено позов; стягнуто із Залізниці 100 000 000 грн штрафу та 100 000 000 грн пені у зв'язку із невиконанням Рішення № 576-р; зобов'язано Залізницю виконати пункт 4 резолютивної частини Рішення № 576-р.

Під час розгляду АМК справи №136-26.13/386-12 були встановлені, зокрема такі обставини:

Адміністрація разом з іншими залізницями, об'єднаннями, підприємствами, установами й організаціями залізничного транспорту є єдиним суб'єктом господарювання у розумінні статті 1 Закону № 2210;

вартість послуг з перевезення зернових вантажів на експорт залізничним транспортом є більшою, ніж перевезення таких же вантажів у внутрішньому сполученні;

Адміністрація зобов'язала Південну, Південно-Західну та Одеську залізниці зазначати у перевізних документах - перевезення зернових вантажів Підприємства до станції "Миколаїв-Вантажний" як перевезення зернових вантажів на експорт та донарахувати і стягувати відповідну частку тарифу, що визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим частиною першою статті 1 та пунктом 2 статті 50 Закону № 2210;

Адміністрацією були відкладені раніше узгоджені залізницями плани перевезень зернових вантажів Підприємства із зазначенням внутрішнього коду станції "Миколаїв-Вантажний";

станція "Миколаїв-Вантажний" знаходиться в межах території України; перевезення зернових вантажів, які здійснювала Південна залізниця за планами перевезень Підприємства, є перевезенням у внутрішньому сполученні; вартість послуг з перевезення вантажів залізничним транспортом повинна була розраховуватися як за перевезення вантажів у внутрішньому сполученні відповідно до положень збірника тарифів;

Адміністрація не мала підстав вважати перевезення вантажів Підприємства перевезеннями на експорт та, відповідно, застосовувати до них тарифи як для перевезення експортних вантажів;

Адміністрація безпідставно завищила вартість послуг з перевезення залізничним транспортом зернових вантажів позивача в межах України на станцію "Миколаїв-Вантажний", справляючи провізну плату в розмірі вищому та примушуючи Підприємство використовувати код станції призначення, який відповідає перевезенню вантажів на експорт; позивач не мав альтернативи залізничним перевезенням на відстані, більші за 300 км, а тому неподання вагонів для перевезення вантажів Підприємства призвело б до зупинення його діяльності;

У зв'язку з відмовою відповідача погоджувати плани перевезень зернових вантажів до станції "Миколаїв-Вантажний" у внутрішньому сполученні (код "415207"), діючи під примусом з боку Залізниці як монополіста на ринку перевезення вантажів транспортом загального користування, Підприємство було вимушене починаючи з 06.02.2012 подавати місячні плани перевезень із зазначенням коду станції "415601" (експорт), що призвело до необґрунтованого завищення вартості перевезення зернових вантажів до станції "Миколаїв-Вантажний" та завдало шкоди Підприємству як споживачу послуг залізничного транспорту загального користування;

Наказом Адміністрації від 06.12.2012 № ЦМР-014 Південну, Південно-Західну та Одеську залізниці було зобов'язано вжити заходів щодо зазначення у перевізних документах при перевезенні зернових вантажів Підприємством до станції "Миколаїв-Вантажний" експортного коду станції та донарахування і стягнення відповідної частки тарифу;

Позивач зазначає, що про порушення Залізницею своїх прав та завдання шкоди підприємству він дізнався з моменту винесення Рішення АМК, а саме, - 16.07.2013.

Позивач просить стягнути з відповідача шкоду відповідно до статті 55 Закону у сумі 120 283 293,60 грн., а також 49 056 791,75 грн. інфляційних втрат та 3 % річних у сумі 5 413 115,09 грн.

Відповідно до частини другої статті 124 Конституції України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з статтею 255 ГК України збитки, заподіяні зловживанням монопольним становищем, антиконкурентними узгодженими діями, дискримінацією суб'єктів господарювання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, а також збитки, заподіяні внаслідок вчинення дій, визначених цим Кодексом як недобросовісна конкуренція, підлягають відшкодуванню за позовами заінтересованих осіб у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини першої статті 55 Закону № 2210 особи, яким заподіяно шкоду внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції, можуть звернутися до господарського суду із заявою про її відшкодування.

Цивільне законодавство України не встановлює обмежень у здійсненні особою права на звернення до суду з вимогами про відшкодування шкоди. Порядок провадження у таких справах врегульовано нормами процесуального законодавства.

Стаття 35 ГПК України не передбачає рішення АМК серед підстав звільнення від доказування.

Розділ VIII "Відповідальність за порушення законодавства про захист економічної конкуренції" Закону № 2210 не відносить до компетенції АМК вирішення питань стосовно відшкодування збитків.

Тому факт зловживання монопольним (домінуючим) становищем, як і завдання у зв'язку з цим шкоди за позовами на підставі статті 55 Закону № 2210, підлягають доказуванню відповідно до статей 32, 33 ГПК України за загальними правилам (у тому числі, можливо, і без участі органів АМК).

Відповідну правову позицію наведено й у постанові Верховного Суду України від 20.12.2005 зі справи № 12/141-185-21/51-20/170.

Підприємство зверталося до Залізниці з приводу визначення правильного тарифу листами від 07.02.2012 та від 08.02.2012.

В матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження того, що Залізниця здійснювала перевезення зерна Підприємства із станцією призначення Миколаїв-Вантажний не на території України.

Таким чином, перевезення зерна за спірний період за накладними із станцією призначення Миколаїв-Вантажний мають статус перевезень залізничним транспортом на території України.

Залізницею не підтверджено наявність повноважень на справляння з позивача провізної плати в розмірі, встановленому для перевезень зерна на експорт.

Наполягання відповідача на справлянні провізної плати в розмірі, передбаченому для перевезень зерна на експорт і з метою отримання додаткових платежів підтверджується, зокрема, листом від 09.02.2012 №ЦЗМ-12/281.

З матеріалів справи вбачається, що порушення законодавства про захист економічної конкуренції тривало до 23.07.2014, а саме до набрання чинності наказу Міністерства інфраструктури України від 11.07.2014 № 306 "Про внесення змін до Коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги", яким було скасовано диференціацію коефіцієнтів, які застосовувалися до тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом.

У листі від 20.01.2016 №143-26/07-486 АМК вказав, що зловживання Залізницею монопольним (домінуючим) становищем на загальнодержавному ринку перевезення вантажів транспортом загального користування тривало до 23.07.2014; доказів протилежного суду не подано.

Таким чином, за період з 06.02.2012 по 22.07.2014 відповідач за наведених обставин без належних правових підстав справив з позивача 60 141 646,80 грн., що є різницею між тарифом для перевезень по території України і тарифом на експорт та підтверджується відповідними накладними.

Так, до матеріалів справи долучені акти звірки даних по прибуттю вантажів у вагонах на адресу Підприємства за такі періоди: з лютого по грудень 2012 року (різниця 21 566 138,40 грн.); з січня по грудень 2013 року (різниця 25 868 030,40 грн); з січня по 22 липня 2014 року (12 707 478 грн), які підписані повноважними представниками та скріплені печаткою позивача без зауважень.

Оскільки відповідачем вчинено порушення, передбачене пунктом 2 статті 50 Закону, то позивач правомірно розраховує шкоду у сумі 120 283 293,60 грн. (60 141 646,80 грн.), тобто у подвійному розмірі завданої шкоди.

Частиною четвертою статті 91 ЦК України встановлено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до частин першої та другої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників; юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно з частиною другою статті 107 ЦК України після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов'язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами.

Законом України від 23.02.2012 № 4442-VI "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" (далі - Закон № 4442-VI) визначено правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 % акцій якого належать державі (далі - Товариство).

Відповідно до приписів статті 2 Закону № 4442: утворення Товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом; товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 % акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниця), а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття (далі - підприємства залізничного транспорту); статут Товариства затверджується Кабінетом Міністрів України; засновником Товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України; Товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту; комісія з утворення Товариства у чотиримісячний строк з дня затвердження її складу подає центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, для затвердження у місячний строк зведений передавальний акт, зведений акт оцінки майна залізничного транспорту загального користування, а також проект статуту Товариства для подання Кабінетові Міністрів України. Зведені передавальний акт та акт оцінки складаються на основі узагальнених даних передавальних актів та актів оцінки, складених стосовно цілісного майнового комплексу кожного підприємства залізничного транспорту. Розмір статутного капіталу Товариства визначається під час його утворення згідно із зведеним актом оцінки майна залізничного транспорту загального користування.

Згідно з частиною другою статті 6 Закону 4442 вищим органом Товариства є загальні збори. Функції загальних зборів виконує Кабінет Міністрів України.

Частиною 2 Перехідних та прикінцевих положень Закону № 4442 встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що спеціальним Законом № 4442 визначено пріоритет у застосуванні його норм, а саме: утворення товариства залізничного транспорту загального користування відбувається за рішенням Кабінету Міністрів України, який, крім іншого, виконує функції загальних зборів Товариства.

Відповідно до Закону № 4442 та на виконання його вимог постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Постанова № 200) утворено Товариство на базі Адміністрації, підприємств залізничного транспорту, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1.

Пунктом 5 Постанови № 200 передбачено, що Міністерству інфраструктури у двомісячний строк необхідно: вжити заходів для реорганізації Укрзалізниці та підприємств, зазначених у додатку 1; разом з Укрзалізницею забезпечити проведення інвентаризації майна Укрзалізниці, підприємств, зазначених у додатку 1, та господарських товариств, зазначених у додатку 2; затвердити переліки та зведені акти інвентаризації майна, зокрема: Укрзалізниці та підприємств, зазначених у додатку 1, що вноситься до статутного капіталу товариства; яке закріплюється за товариством на праві господарського відання;

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735 "Питання публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" затверджено статут Товариства (далі - Статут).

Згідно з пунктами 1, 2 Статуту Товариство є юридичною особою, утвореною відповідно до Закону № 4442, Постанови № 200. Товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Товариство є юридичною особою з дня державної реєстрації (пункт 12 Статуту).

Пунктами 20, 21 Статуту визначено, що: Товариство має у власності майно, внесене до його статутного капіталу, та/або інше майно, набуте ним на підставах, що не заборонені законодавством. Товариство здійснює володіння, користування та розпорядження таким майном згідно з метою своєї діяльності з урахуванням вимог законодавства та цього Статуту; за Товариством закріплено на праві господарського відання державне майно, що передане йому відповідно до законодавства. Товариство здійснює користування та розпорядження цим майном відповідно до мети своєї діяльності з урахуванням обмежень, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами та цим Статутом.

Відповідно до пунктів 25, 26, 53, 54 Статуту засновником Товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Управління корпоративними правами держави стосовно Товариства здійснює Кабінет Міністрів України. Управління корпоративними правами держави, переданими до статутного капіталу Товариства, здійснює Товариство; єдиним акціонером Товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України; Вищим органом є загальні збори акціонерів. Функції загальних зборів виконує Кабінет Міністрів України; функції вищого органу, які передбачені законодавством, цим Статутом, а також внутрішніми документами Товариства, крім функцій, зазначених у пункті 56 цього Статуту, здійснюються Кабінетом Міністрів України одноосібно.

Отже, із комплексного аналізу зазначених норм права можна дійти висновку, що спеціальним Законом № 4442 визначено особливості утворення Залізниці, на виконання якого Кабінет Міністрів України прийняв відповідний нормативно-правовий акт та діяв не тільки як вищий орган у системі органів виконавчої влади, а й як особа, яка здійснює на підставі цього Закону від імені держави функції вищого органу управління Залізницею.

Зважаючи на викладене, питання правонаступництва Залізниці стосовно Адміністрації визначається спеціальним законом та прийнятою на його виконання Постановою № 200, яка пов'язує перехід прав і обов'язків Адміністрації до Залізниці з інвентаризацією, складанням передавального акта та внесенням майна до статутного капіталу правонаступника.

Згідно з статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною четвертою статті 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

Для початку перебігу позовної давності має значення не лише день, коли особа із впевненістю довідалася про порушення свого права або про особу, яка його порушила, але й день, коли особа могла довідатися про відповідні обставини.

За змістом статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд.

Таку правову позицію викладено й у постанові Верховного Суду України від 08.06.2016 у справі № 6-3006цс15.

Таким чином перебіг позовної давності, у свою чергу, відповідно до ст. 261 Цивільного кодексу України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивачем у позовній заяві заявлено відшкодування шкоди починаючи з 06.02.2012 р.

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Матеріали справи свідчать про те, що фактичними збитками є додаткові витрати по договору перевезення, сплачені (стягнуті) ТОВ СП «НІБУЛОН» Південній, Південно-Західній залізницям унаслідок зміни у договорі перевезення (накладної) коду станції призначення з внутрішніх перевезень на код «Експорт» та збільшення тарифу (платні) перевезення.

Стосовно договірних відносин між ТОВ СП «НІБУЛОН» та Південною, Південно-Західною та Одеською залізницями Рішення Антимонопольного комітету України № 576 р. від 16 липня 2013 року, як юридичний факт, є юридичною підставою для зміни або припинення договірних правовідносин у зв'язку із порушенням правил конкуренції. Право на відшкодування збитків, що виникли з договорів перевезення як наслідок зловживання монопольним становищем має диспозитивний характер та може бути реалізовано на вільний розсуд ТОВ СП «НІБУЛОН» шляхом пред'явлення претензії та звернення до суду щодо стягнення збитків.

Законодавство щодо захисту економічної конкуренції не визначає механізм відшкодування збитків (шкоди) та розгляду спорів у господарських відносинах. Економічна конкуренція відбувається в умовах ринкової економіки в усіх сферах господарської діяльності, у тому числі у сфері перевезень, де встановлюється особливий правовий режим регулювання відносин.

Відповідно до ст. 315 ГК України «Порядок вирішення спорів щодо перевезень» до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення йому претензії.

Претензії можуть пред'являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п'яти днів.

Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п'яти днів.

Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Відповідно до ст. 925 «Пред'явлення претензій і позовів, що випливають із договору перевезення» до пред'явлення перевізникові позову, що випливає із договору перевезення вантажу, пошти можливим є пред'явлення йому претензії у порядку, встановленому законом, транспортними кодексами

Позов до перевізника може бути пред'явлений відправником вантажу або його одержувачем у разі повної або часткової відмови перевізника задовольнити претензію або неодержання від перевізника відповіді у місячний строк.

До вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до п. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог у зв'язку з перевезенням вантажу, пошти (стаття 925 цього Кодексу).

Як вбачається з матеріалів справи, підприємство, не погоджуючись із спірними тарифами, зверталося до залізниці з приводу визначення правильного тарифу листами від 07.02.2012 та від 08.02.2012.

Отже до правовідносин сторін, які розглядаються у цій справі, має бути застосовано спеціальний строк позовної давності - 1 рік, який передбачений п. 6 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Відтак, перебіг строку позовної давності повинен обчислюватися від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права та моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд, а саме з моменту звернення позивача з листом від 07.02.2012 до Залізниці з приводу визначення правильного тарифу, тобто з 07.02.2012.

Таким чином, спеціальний строк позовної давності сплив 07.02.2013.

З даним позовом позивач звернувся до суду 14.03.2016, про що свідчить відбиток штемпелю суду на позовній заяві.

Частиною 4 ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене, у зв'язку зі спливом строку позовної давності, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись 43, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко
Дата складання рішення 15.12.2017 р.