КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2017 р. Справа№ 910/13095/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Зеленіна В.О.

Пашкіної С.А.

при секретарі: Петрик М.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача 1: не з'явились;

від відповідача 2: не з'явились;

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Христан Лесі Василівни

на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2017 року

у справі № 910/13095/17 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Фізичної особи - підприємця Христан Лесі Василівни

до 1) Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк"

2) Публічного акціонерного товариства "Естейт Селлінг"

про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Христан Леся Василівна звернулася до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" та Публічного акціонерного товариства "Естейт Селлінг" про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення посвідченого 29.11.2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою Віталієм Миколайовичем, зареєстрованого в реєстрі за № 1307 в частині продажу Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Приватбанк" Товариству з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" належних Христан Л.В. 17/1000 часток нежитлових приміщень, загальною площею 40,01 кв. м., а саме приміщень 2-го поверху за № 12 - площею 8,5 кв. м., № 13 - площею 8,5 кв. м., № 14 - площею 16,8 кв. м., частина коридору 4 площею 6.21 кв. м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.09.2017 року у задоволенні позову Фізичної особи - підприємця Христан Лесі Василівни відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в основі договору купівлі-продажу від 29.11.2013 р. є порушення вимог чинного законодавства України, порушення прав іпотекодавця, а тому укладений договір підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Христан Лесі Василівни по справі № 910/13095/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Зеленін В.О., Пашкіна С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.11.2017 року справу № 910/13095/17 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Зеленін В.О., Пашкіна С.А.; розгляд справи призначено на 12.12.2017 р.

У судове засідання 12.12.2017 року представники сторін не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як підтверджується матеріалами справи, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2016 р. у справі № 909/85/14 за позовом Приватного вищого навчального закладу "Коломийський коледж права і бізнесу" до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" та відповідача та Товариства з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" про визнання недійсним договору купівлі - продажу нежитлової будівлі площею 2380,90 кв.м., розташованої по АДРЕСА_1 Івано-Франківської області, посвідчений нотаріально 29.11.2013 року за № 646498 та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів № 1307, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.07.2016 р. та постановою Вищого господарського суду України від 11.01.2017 р., встановлено наступне.

15.08.2007 р. між Територіальною громадою сіл і селищ району в особі Коломийської районної ради Івано-Франківської області (продавець) та Приватним вищим навчальним закладом "Коломийський коледж права і бізнесу" (покупець) укладений договір купівлі-продажу, за умовами п.1.1. якого продавець зобов'язаний передати у власність 80/100 часток нежитлового приміщення, загальною площею 2 380,9 кв. м, а саме: приміщення І поверху загальною площею 162,1 кв. м; приміщення ІІ поверху загальною площею 716,1 кв. м; приміщення ІІІ поверху загальною площею 752,6 кв. м; приміщення ІV поверху загальною площею 750,1 кв. м.

14.09.2007 р. між Приватним вищим навчальним закладом "Коломийський коледж права і бізнесу" (сторона-1), Товариством з обмеженою відповідальністю "Дюран" (сторона-2), ОСОБА_7 (сторона-3), ОСОБА_8 (сторона-4), Товариством з обмеженою відповідальністю "Мальви" (сторона-5) та Територіальною громадою сіл і селищ району в особі Коломийської районної ради Івано-Франківської області (сторона-6) укладений договір про виділ нерухомого майна в натурі, за умовами п.1 якого сторони розподілили нежитлову будівлю під номером АДРЕСА_1, і яке є об'єктом спільної часткової власності.

Згідно п. 2. договору про виділ нерухомого майна в натурі майно, що є предметом цього договору, належить сторонам на праві спільної часткової власності таким чином:

- Приватному вищому навчальному закладу "Коломийський коледж права і бізнесу" - 80/100 (вісімдесят сотих) часток нежитлової будівлі загальною площею 2 380,9 кв. м, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Маркеловою І.М., приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу 15.08.2007р., по р. №Д-701 і зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 04.09.2007р. за номером запису 458 в книзі 2 нф, реєстраційний номер 6455832, (Витяг про реєстрацію прав власності на нерухоме майно №15809992 від 04.09.2007р.);

- Товариству з обмеженою відповідальністю "Дюран" - 2/100 (дві сотих) часток нежитлової будівлі загальною площею 65,5 кв. м;

- ОСОБА_7 - 15/100 (п'ятнадцяти сотих) часток нежитлової будівлі загальною площею 465,81 кв. м;

- ОСОБА_8 - 18/1000 (вісімнадцять тисячних) часток нежитлової будівлі загальною площею 55,69 кв. м;

- Товариству з обмеженою відповідальністю "Мальви" - 2/1000 (дві тисячних) часток нежитлової будівлі загальною площею 64,29 кв. м;

- Територіальній громаді сіл і селищ району в особі Коломийської районної ради Івано-Франківської області - 1/100 (одна сота) часток нежитлової будівлі.

Загальна вартість майна, що є предметом цього договору і виділяється (80/100 часток) згідно витягу з реєстру права власності на нерухоме майно, виданого 13.09.2007р. Обласним комунальним підприємством "Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" (номер витягу 15920950), реєстраційний номер 6455832, становить 1 380 521,97 грн. Загальна площа нежилого приміщення становить 2 976,5 кв. м, площа 80/100 часток нежитлової будівлі, яка виділяється, становить 2 380,9 кв. м (п.3 договору про виділ нерухомого майна в натурі).

Відповідно до п. 5 договору про виділ нерухомого майна в натурі майно за домовленістю сторін договору та відповідно до висновку щодо технічної можливості виділу частки об'єкта нерухомого майна в натурі від 29.08.2007р. №1867 (додаток до витягу № 6455832 від 13.09.2007р.), виданого Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, 80/100 (вісімдесят сотих) часток нежитлової будівлі, що належить Приватному вищому навчальному закладу "Коломийський коледж права і бізнесу", може бути виділене таким чином: у власність Приватного вищого навчального закладу "Коломийський коледж права і бізнесу": приміщення І поверху загальною площею 162,1 кв. м; приміщення ІІ поверху загальною площею 716,1 кв. м; приміщення ІІІ поверху загальною площею 752,6 кв. м; приміщення ІV поверху загальною площею 750,1 кв. м.

Загальна площа частки нежитлової будівлі, яка відходить Приватному вищому навчальному закладу "Коломийський коледж права і бізнесу", становить 2 380,9 кв. м.

Пунктом 6 про виділ нерухомого майна в натурі передбачено, що у зв'язку з укладенням цього договору у Приватного вищого навчального закладу "Коломийський коледж права і бізнесу" припиняється право спільної часткової власності на 80/100 часток нежитлової будівлі, що є предметом цього договору, а за Товариством з обмеженою відповідальністю "Дюран", ОСОБА_7, ОСОБА_8, Товариством з обмеженою відповідальністю "Мальви" та Територіальною громадою сіл і селищ району в особі Коломийської районної ради Івано-Франківської області залишається право спільної часткової власності.

28.09.2007 р. року ПВНЗ "Коломийський коледж права і бізнесу" (іпотекодавець) та ПАТ КБ "Приватбанк" (іпотекодержатель) укладено Договір іпотеки, предметом якого є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п. 7 цього Договору, в забезпечення виконання зобов'язань ПВНЗ "Коломийський коледж права і бізнесу" (позичальник) перед іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником зобов'язань, забезпечених іпотекою, та (або) невиконання іпотекодавцем зобов'язань за цим Договором, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами позичальника та (або) іпотекодавця.

В п. 7 Договору іпотеки передбачено, що в забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором та іпотекодавцем зобов'язань за цим Договором іпотекодавець надав в іпотеку належне йому на праві власності, що підтверджується Договором про виділ нерухомого майна в натурі, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу 14.09.2007 року по р. № Д-799, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 14.09.2007 року на підставі Витягу про реєстрацію права власності на нежитлові приміщення (номер витягу 15933419), виданого Коломийським міжрайонним БТІ 14.09.2007 року, реєстраційний номер 20288201, наступне нерухоме майно (далі - предмет іпотеки): нежитлові приміщення, побудовані з цегли, загальною площею 2 380, 9 кв. м. Предмет іпотеки зареєстрований у встановленому законом порядку як окремий виділений в натурі об'єкт права власності. Нерухоме майно, зазначене в цьому пункті, передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, а саме: приміщення І поверху площею 162, 1 кв. м, приміщення ІІ поверху площею 716, 1 кв. м, приміщення ІІІ поверху площею 752, 6 кв. м, приміщення ІV поверху площею 750, 1 кв. м. Предмет іпотеки знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Цільове призначення предмету іпотеки: нежитлові приміщення.

Сторони визначили, що вартість предмету іпотеки складає 5 001 324 грн. (п. 12 Договору іпотеки).

Відповідно до п. 16 Договору іпотеки з моменту набрання чинності цього Договору іпотекодавець має право відчужувати, передавати в оренду, лізинг, у спільну діяльність, у безоплатне користування іншим особам предмет іпотеки, або іншим чином розпоряджатися ним тільки за письмовою згодою іпотекодержателя. Наступні передачі в іпотеку нерухомого майна, вказаного в п. 7 цього Договору, в період дії цього Договору та всіх додаткових угод до нього забороняються.

За умовами п. п. 18.8.1 - 18.8.2. п. 18 Договору іпотеки іпотекодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання позичальником якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. У випадку порушення іпотекодавцем зобов'язань за цим Договором, іпотекодержатель має право вимагати від іпотекодавця дострокового виконання всіх зобов'язань за кредитним договором, а в разі невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з п. п. 24 - 25 Договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п. п. 18.6, 18.8.1, 18.8.2, 18.8.3, 18.9 цього Договору, відповідно до розділу V Закону України "Про іпотеку" на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в цьому Договорі. В разі продажу предмету іпотеки на публічних торгах іпотекодержатель відповідно до Закону "Про оподаткування прибутку підприємств" здійснює реалізацію предмета іпотеки у порядку, передбаченому Постановою Кабінету Міністрів № 1448 від 22.12.1997 року, якщо інше не передбачене законодавством, на день реалізації предмету іпотеки. При зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку сторони погодились, що початкова ціна предмету іпотеки встановлюється в розмірі 50 % від загальної вартості предмету іпотеки, яка зазначена в п. 12 цього Договору. Іпотекодержатель має право реалізувати предмет іпотеки за ціною вище ніж зазначена в цьому пункті. Реалізація предмету іпотеки здійснюється відповідно до умов цього Договору та чинного законодавства України.

В п. 29 Договору іпотеки визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом:

- переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов'язаний письмово повідомити іпотекодавця, при чому відправлення іпотекодавцю зазначеного у цьому пункті повідомлення є свідченням про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя з моменту відправлення такого повідомлення. Якщо звернення стягнення здійснюється цим способом задоволення вимог, цей пункт Договору з повідомленням іпотекодавцю є підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. Цим пунктом даного Договору іпотекодавець надає іпотекодержателю право до звернення стягнення на предмет іпотеки здійснити для цього всі необхідні дії від імені іпотекодавця, в тому числі отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно на предмет іпотеки;

- або продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку" для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, в тому числі отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 30 Договору іпотеки термін дії Договору - до повного виконання позичальником та іпотекодержателем зобов'язань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього.

28.08.2008 р. між Приватним вищим навчальним закладом "Коломийський коледж права і бізнесу" (даруватель) та Христан Лесею Василівною (обдарована) укладений договір дарування 17/1000 часток нежитлових приміщень, за умовами п. 1. якого даруватель подарував, а обдарована прийняла у дар 17/1000 часток нежитлових приміщень, площею 40,01 кв. м, які знаходяться по АДРЕСА_1.

Обдарована набуває права власності на зазначену нерухомість з часу прийняття дарунку (п.6. договору дарування 17/1000 часток нежитлових приміщень).

Згідно з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21392327 від 24.12.2008 р. за Христан Лесею Василівною було зареєстровано право власності на подаровану17/1000 часток нежитлових приміщень, площею 40,01 кв. м, які знаходяться по АДРЕСА_1.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області у справі № 5010/143/2012-8 від 23.02.2012 р., яке набрало законної сили 12.03.2012 р., задоволено позов ПАТ КБ "Приват Банк" та звернено стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення загальною площею 2 191,34 кв. м, що становить 912/1000 частин, а саме: приміщення 1-го поверху площею 143,9 кв. м; приміщення 2-го поверху площею 544,74 кв. м, приміщення 3-го поверху площею 752,6 кв. м; приміщення 4-го поверху площею 750,1 кв. м, що розташовані в будівлі по АДРЕСА_1 Івано-Франківської області, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ "Приватбанк" з укладенням від імені Приватного вищого навчального закладу "Коломийський коледж права і бізнесу" договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, отриманням витягу з Державного реєстру прав власності та зняттям з реєстраційного обліку в ОКП "Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" предмету іпотеки, а також наданням ПАТ КБ "Приватбанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № LOS-КС-017 від 27.09.2007р. в розмірі 298 374,76 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти становить 2 383 954, 66грн.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 18.06.2013 року змінено порядок виконання рішення господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2012 року у справі № 5010/143/2012-8/9, а саме: звернено стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщенні (цегла), загальною площею 2 189, 4 кв. м., що становить 923/1000, що розташовані в будівлі за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ "Приватбанк" з укладенням від імені ПВНЗ "Коломийський коледж права і бізнесу" договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем в тому числі за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін договору купівлі продажу (продавця або покупця), з наданням права реєстрації об"єкта нерухомості в державному реєстрі речових прав в державній реєстраційній службі Коломийського міськрайонного управління юстиції від імені Приватного вищого навчального закладу "Коломийський коледж права і бізнесу", отриманням витягу із державного реєстру речових прав та наданням всіх необхідних повноважень необхідних для здійснення реалізації предмету іпотеки в органах БТІ, та всіх інших підприємствах, установах та організаціях від імені Приватного вищого навчального закладу "Коломийський коледж права і бізнесу", в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № LOS-КC- 017 від 27.09.07 в розмірі 298 374,76 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти становить 2 383 954,66 грн.

29.11.2013 р. між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Естейт Селлінг" (покупець) укладений договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, за умовами якого продавець зобов'язується передати нежитлове приміщення, адреса якого визначена п. 2. даного договору, а саме: по АДРЕСА_1, загальною площею: 2380,9 кв. м, та має такі характеристики: приміщення І поверху площею 162,1 кв. м, приміщення II поверху площею 716,1 кв. м, приміщення III поверху площею 752,6 кв. м, приміщення IV поверху площею 750,1 кв. м - у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти приміщення і сплатити за нього обумовлену грошову суму.

Нежитлове приміщення належить продавцеві на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу за р.№ Д-701, право власності зареєстровано у КП "Коломийське міжрайонне БТІ" 14.09.2007 року за реєстровим № 20288201 (п. 3 Договору купівлі-продажу).

Згідно з п. 4 Договору купівлі-продажу ринкова вартість нерухомого майна складає 3 213 564 грн. (згідно звіту про оцінку ринкової вартості майна виданого ТОВ "Буковина експерт" 31.01.2013 року), (сертифікат ФДМУ № 10034/10 від 13.10.2010 року).

З договору купівлі-продажу від 29.11.2013 року вбачається, що ПАТ КБ "ПриватБанк" продав належні позивачці 40.01 кв.м. нежитлових приміщень разом з усіма приміщеннями на підставі:

- рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2012 року, яким звернено стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення загальною площею 2 191, 34 кв.м.;

- договору іпотеки від 28.09.2007 року за реєстровим № Д-862;

- ст. 38 Закону України "Про іпотеку".

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2017 року у справі № 909/892/16 відмовлено Христан Л.В. у задоволенні позову про визнання недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого 29 листопада 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою Віталієм Миколайовичем, зареєстрованого в реєстрі за №1307 в частині продажу Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" Товариству з обмеженою відповідальністю "ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ" належних Христан Лесі Василівні 17/1000 часток нежитлових приміщень, загальною площею 40,01 кв. м, а саме: приміщень 2-го поверху за №12 - площею 8,5 кв. м, №13 - площею 8,5 кв. м, №14 - площею 16,8 кв. м, частина коридору IV площею 6,21 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Проте, як зауважує позивач, підстави позову були відмінними від тих підстав, на які посилається ФОП Христан Л.В. на обґрунтування позовних вимог у справі № 910/13095/17.

Спір у справі виник, на думку позивача, у зв'язку з тим, що вона, як заінтересована особа, вправі заперечувати дійсність договору купівлі-продажу від 29.11.2013 року в частині, що стосується продажу 17/1000 часток нежитлових приміщень площею 40,01 кв. м. з огляду на положення статей 23, 35, 36, 38 Закону України "Про іпотеку".

Положеннями ст.ст. 202, 205, 207, 237 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлено приписами ст. 203 ЦК України. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається з п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 29.05.13. № 11 "Про деякі питання практики визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Отже, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Разом з тим, згідно за змістом ч. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Згідно з приписами ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до змісту ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Колегія суддів зазначає, що при укладанні спірного договору купівлі-продажу сторонами було дотримано норми чинного законодавства, а саме:

- зміст правочину не суперечить законодавству, а також моральним засадам суспільства.

- волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі;

- спірний договір укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженими особами та завірений печатками, у відповідності до законодавства;

- правочин спрямований на реальне настання правових наслідків.

Крім того, відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володіння і користування іпотеку дав ця, згідно з яким іпотеку держатель має право в разі не виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержите задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно з ч. ч. 1 - 2 ст. 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Пунктом 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30.03.2012 року за № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин" передбачено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа до якої перейшло право власності набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (стаття 23 Закону України "Про іпотеку").

У зв'язку з неналежним виконанням ПВНЗ "Коломийський коледж права і бізнесу" зобов'язань за кредитним договором, відповідач-1 набув право звернення стягнення на майно за Договором іпотеки у судовому та позасудовому порядку на нежитлові приміщення будівлі по АДРЕСА_1, разом з усіма його приналежностями, а саме: приміщення І поверху площею 162, 1 кв. м, приміщення ІІ поверху площею 716, 1 кв. м, приміщення ІІІ поверху площею 752, 6 кв. м, приміщення ІV поверху площею 750, 1 кв., що належали ПВНЗ "Коломийський коледж права і бізнесу" .

При цьому, відчуження ПВНЗ "Коломийський коледж права і бізнесу" частини приміщень будівлі іншим особам, зокрема Христан Л.В., шляхом дарування не має своїм правовим наслідком припинення в цій частині іпотеки, оскільки в силу приписів ст. 23 Закону "Про іпотеку" іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою, а тому прийнявши у дар 17/1000 частини нежитлових приміщень Христан Л.В., як новий власник майна прийняла всі права і обов'язки відповідно до договору іпотеки від 28.09.2007 року. Тобто, іпотека після зміни власника на спірну частину приміщення не припинилася і є діючого на час розгляду справи судом, а тому посилання апелянта на те, що йому не було відомо ні про кредитний договір, ні про договір іпотеки колегією суддів до уваги не приймається.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та до вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковими для виконання сторонами.

Статтею 193 господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарське зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого застави, заставодержателя набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Стаття 590 Цивільного кодексу України передбачає, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вже було зазначено, для захисту свого порушеного права Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк" звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Як вже зазначалося раніше, рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 23.02.2012 року у справі номер 5010/143/2012-8/9 за позовом Публічно акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" до ВВНЗ "Коломийський коледж права і бізнесу" про звернення стягнення на предмет іпотеки позовні вимоги задоволено.

Відповідно до статті 36 Закону України "Про іпотеку", сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в поточному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріального посвідчення, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотеку держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього закону;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього закону.

Відповідно до пункту 24 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених підпунктами 18. 6 , 1 8. 8. 1 , 1 8. 8. 2 , 1 8. 8. 3 , 1 8. 9 цього договору, відповідно до розділу 5 Закону України "Про іпотеку" на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі.

Відповідно до пункту 29 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом:

- переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов'язаний письмово повідомити іпотекодавця, причому відправлення іпотекодавцю зазначеного у цьому пункті повідомлення є свідченням про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя з моменту відправлення такого повідомлення. Якщо звернення стягнення здійснюється цим способом задоволення вимог, цей пункт договору з повідомленням іпотекодавцю є підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. Цим пунктом даного договору іпотекодавець надає іпотекодержателю права до звернення стягнення на предмет іпотеки здійснити для цього всі дії від імені іпотекодавця, в тому числі отримувати витяг з Державного Реєстру прав власності на нерухоме майно на предмет іпотеки;

- продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу в порядку статті 38 Закону України "Про іпотеку", для чого іпотекодавець надає право іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця в тому числі отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України "Про іпотеку" якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Разом з тим, правовим наслідком невиконання відповідачем-1 встановленого порядку повідомлення згідно з ч. 1 ст. 38 Закону України "Про іпотеку" встановлено відповідальність іпотекодержателя у вигляді відшкодування завданих збитків, а тому посилання на вказану норму не може бути підставою для визнання договору недійсним.

Посилання позивача на те, що відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» іпотеко держатель повинен був письмово повідомити позивача про те, що боржник допустив порушення умов кредитного договору колегією суддів розцінюється критично, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку, що було і зроблено іпотекодержателем у даному випадку.

Таким чином, при укладенні договору купівлі-продажу спірного майна ПАТ АБ "Приватбанк" діяв на підставі статті 36, 38 Закону України "Про іпотеку" та пункту 29 договору іпотеки від 27.09.2007 року, який був укладений між відповідачем 1 та ПВНЗ «Коломийський коледж права і бізнесу» з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором.

З огляду на той факт, що ФОП Христан Л.В., разом із правом власності на спірне нежитлове приміщення набула статус іпотекодавця та до неї перейшли усі права і обов'язки за іпотечним договором, а вимоги іпотечного договору не вимагають згоди іпотекодавця на звернення стягнення на майно, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Крім того, у справі № 909/85/14 переглядався в повному обсязі спірний договір купівлі-продажу, та рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.04.2016 р. у справі № 909/85/14, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 04.07.2016 р. та постановою Вищого господарського суду України від 11.01.2017 р., у задоволенні позову Приватного вищого навчального закладу "Коломийський коледж права і бізнесу" до ПАТ КБ "Приватбанк" та до ТОВ "Естейт Селлінг" про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення по АДРЕСА_1, загальною площею: 2 380, 9 кв. м, відмовлено.

Також, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2017 року у справі № 909/892/16 було відмовлено Христан Л.В. у задоволенні позову про визнання недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого 29 листопада 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вербою Віталієм Миколайовичем, зареєстрованого в реєстрі за №1307 в частині продажу Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" Товариству з обмеженою відповідальністю "ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ" належних Христан Лесі Василівні 17/1000 часток нежитлових приміщень, загальною площею 40,01 кв. м, а саме: приміщень 2-го поверху за №12 - площею 8,5 кв. м, №13 - площею 8,5 кв. м, №14 - площею 16,8 кв. м, частина коридору IV площею 6,21 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 22.09.2017 року у справі № 910/13095/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Христан Лесі Василівни на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2017 року у справі № 910/13095/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2017 року у справі № 910/13095/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/13095/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді В.О. Зеленін

С.А. Пашкіна