КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2017 р. Справа№ 910/13139/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Чорної Л.В.

За участю представників сторін:

від позивача (апелянта): Славський М.Г. - за довіреністю № 3369/18 від 19.12.2016;

від відповідача (апелянта): Волобоєва Т.В. - за довіреністю № 15 від 01.01.2017,

від третьої особи: не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" та приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна"

на рішення господарського суду міста Києва від 22.09.2017

у справі № 910/13139/17 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування", м. Київ

до приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна", м. Київ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача: ОСОБА_4, м. Вінниця

про відшкодування шкоди в порядку регресу 60 108,23 грн.

За результатами розгляду апеляційних скарг Київський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова Компанія "АХА Страхування" (надалі - позивач/ПраТ «АЗА Страхування») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" (надалі- відповідач/ ПРАТ "АСК "ІНГО Україна") про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 60 108, 23 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" № 0017а6в від 08.08.2016 року, страхового акту № АХА2195065 від 10.03.2017 року внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 19.02.2017 року за участю застрахованого транспортного засобу "НІССАН" д/н НОМЕР_1, здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 60 108, 23 грн., а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.08.2017 порушено провадження у справі № 910/13139/17 та призначено її до розгляду

Рішенням господарського суду міста Києва від 22.09.2017 у справі № 910/13139/17 (суддя Підченко Ю.О.) позовні вимоги приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "АХА Страхування" задоволено частково; стягнуто з приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" на користь приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "АХА Страхування" 48 220,45 грн. страхового відшкодування.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано частковою доведеністю позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції керувався приписами ст.ст. 525, 526, 626, 993 Цивільного кодексу України, ст.ст. 6, 12, 22, , 28, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 6, 27 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 32,33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням господарського суду міста Києва, приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" (надалі- відповідач-1) звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, а також стягнути з приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" залишок невиплаченої суми в порядку регресу з урахуванням зносу у розмірі 11 887,78 грн.; стягнути з приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" суму витрат на оплату судового збору за подання позову до господарського суду міста Києва; стягнути з приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" судові витрати за подання даної апеляційної скарги у розмірі 1760,00 грн. та залучити до участі у справу третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н., ІПН НОМЕР_2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, працюючого в товаристві з обмеженою відповідальністю "Понсанто Україна".

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Також, ке погоджуючись з вказаним рішенням господарського суду міста Києва, приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" (надалі-апелянт 2) звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення з приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" 48 220,45 грн. та 1 283,56 грн.; прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, а також стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 1 760,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.10.2017 у справі № 910/13139/17 клопотання приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" задоволено та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 22.09.2017 у справі № 910/13139/17; об'єднано апеляційні скарги приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" та приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" на рішення господарського суду міста Києва від 22.09.2017 у справі № 910/13139/17 в одне апеляційне провадження; прийнято до провадження апеляційні скарги приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" та приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" на рішення господарського суду міста Києва від 22.09.2017 у справі № 910/13139/17 та призначено їх розгляд на 02.11.2017.

02.11.2017 через відділ автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ПрАТ «АСК «ІНГО Страхування» надійшли заперечення на апеляційну скаргу ПрАТ «СК «АХА страхування».

02.11.2017 через відділ автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду ПрАТ «СК «АХА Страхування» було подано уточнення до прохальної частини апеляційної скарги, відповідно до якої апелянт-1 просив скасувати рішення господарського суду міста Києва у справі № 910/13139/17 від 22.09.2017 та прийняти нове рішення у справі, а саме припинити провадження у сумі 48 220,45 грн. в зв'язку з відсутністю предмету спору та стягнути з відповідача на користь позивача 11 887,78 грн., а також вирішити питання судових про розподіл судових витрат.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2017 у справі № 910/13139/17, зокрема, задоволено клопотання приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (позивача/апелянта) про залучення до участі у справі ОСОБА_4 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача; залучено до участі у справі ОСОБА_4 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача; розгляд апеляційних скарг приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" та приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" на рішення господарського суду міста Києва від 22.09.2017 у справі № 910/13139/17 відкладено на 28.11.2017; зобов'язано приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" направити копію позовної заяви з доданими до неї документами на адресу ОСОБА_4 та завчасно, а саме до 21.11.2017, через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду (канцелярію) надати докази такого направлення; зобов'язано приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" та приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" направити копії апеляційних скарг з доданими до них документами на адресу ОСОБА_4 та завчасно, а саме до 21.11.2017, через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду (канцелярію) надати докази такого направлення.

13.11.2017 через відділ автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду ПрАТ «АСК «ІНГО Страхування» були подані документи на виконання ухвали суду апеляційної інстанції від 02.11.2017.

28.11.2017 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду ПрАТ «СК «АХА Страхування» були подані документи на виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції від 02.11.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 у справі № 910/13139/17 розгляд апеляційних скарг приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" та приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" на рішення господарського суду міста Києва від 22.09.2017 у справі № 910/13139/17 відкладено на 14.12.2017.

29.11.2017 через відділ автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду ПрАТ «АСК «ІНГО України» заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої апелянт-2 просив прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПрАТ «СК «АХА Страхування» до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» відмовити повністю.

Розпорядженням начальника відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду № 09-53/4943/17 від 13.12.2017 у зв'язку з перебуванням судді Яковлєва М.Л. у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/13139/17.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 13.12.2017 для розгляду справи № 910/13139/17 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя Разіна Т.І., судді Отрюх Б.В.,Чорна Л.В.

Ухвалою Київського господарського суду від 14.12.2017 прийнято до свого провадження апеляційні скарги приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" та приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" на рішення господарського суду міста Києва від 22.09.2017 у справі № 910/13139/17 колегією суддів у складі: головуючий суддя-Разіна Т.І. (доповідач у справі), судді: Отрюх Б.В.,Чорна Л.В.

14.12.2017 через відділ автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду ПрАТ «АСК «ІНГО Страхування» були подані письмові пояснення щодо неможливості подання доказів виплати страхового відшкодування позивачу у розмірі 48 220,45 грн.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції

Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття

Разом з тим, ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» звертаючись до суду апеляційної інстанції з вказаною апеляційною скаргою лише додало копію платіжного доручення № 7336 від 20.09.2017 про виплату страхового відшкодування позивачу в розмірі 48 220,45 грн. без обґрунтування неможливості подання такого платіжного доручення до суду першої інстанції та враховуючи те, розгляд апеляційних скарг ПрАТ «СК «Аха Страхування» та ПрАТ «АСК «ІНГО України» відкладався, позаяк колегія суддів приходить висновку, що відповідач (апелянт-1) мав достатньо часу для надання обґрунтованого висновку (ст. 32-33 ГПК України) щодо неможливості подання вказаних документів до суду апеляційної інстанції, чого не було зроблено відповідачем, а тому приходить до висновку про відмову у залученні додаткових доказів, а саме копію платіжного доручення № 7336 від 20.09.2017.

У судовому засіданні представник апелянта-1 вимоги апеляційної скарги (з урахуванням заяви про уточнення прохальної частини апеляційної скарги) підтримав, з викладених у ній підстав.

Представник апелянта-2 у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги (з урахуванням заяви про уточнення прохальної частини апеляційної скарги) підтримав, з викладених у ній підстав.

Третя особа у судове засідання не з'явилася, про поважні причини неявки суд апеляційної інстанції не повідомила.

Відзивів на апеляційній скарги не подала.

У п. 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців"); порядок доступу судів загальної юрисдикції до відомостей названого реєстру визначено відповідним Положенням, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2013 N 1556/5 (з подальшими змінами).

Відповідно до п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Пунктом 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз'яснено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення сторін про дату, час та місце судового засідання з розгляду апеляційних скарг, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими поштовими поверненнями, про те третя особа не скористалися своїми правами, передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України та виходячи з того, що явка ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 02.11.2017 та від 28.11.2017 третьої особи не визнавалася обов'язковою, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційних скарг за відсутності третьої особи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності ч. 2 ст. 101 ГПК України) апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Статтею 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, що 08.08.2016 року між ПрАТ «СК «АХА Страхування», як страховиком та ОСОБА_5, як страхувальником було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" № 0017а6в (надалі - договір), предметом якого є страхування транспортного засобу "НІССАН" д/н НОМЕР_1.

Відповідно до п. 20.2 договору страхування страховими випадками є:

- Викрадення - незаконне заволодіння ТЗ під час його знаходження в будь-якому місці в будь-який час, шляхом: грабежу, крадіжки, розбою;

- Збитки внаслідок ДТП - будь-яке пошкодження або знищення ТЗ, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП;

- Збитки внаслідок інших подій.

Договір страхування укладено на термін з 10.08.2016 року по 09.08.2017 року (п. 14 Договору).

19.02.2017 в м. Вінниці по вул. Келецькій, сталася дорожньо-транспортна пригода: водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_3, допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_4, що належить ОСОБА_5 в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Факт ДТП підтверджується довідкою про ДТП № 584947 від 19.02.2017, засвідчена копія якої наявна в матеріалах справи (а.с.32).

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2017 року у справі № 27/3903/17-п ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Внаслідок зазначеного вище ДТП застрахований транспортний засіб отримав механічні пошкодження, а тому 23.02.2017 Васильович, як страхувальник, звернувся до позивача із заявою на виплату страхового відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої відповідно до рахунку ФОП ОСОБА_6 № ФОППо-0239 від 27.02.2017 року, вартість відновлювального ремонту "НІССАН" д/н НОМЕР_1 становить 68 108, 23 грн.

На виконання умов договір добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" № 0017а6в від 08.06.2016, на підставі заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування та рахунку ФОП ОСОБА_6 № ФОППо-0239 від 27.02.2017 позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 60 108, 23 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 315 190 від 13.03.2017.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність водія "НІССАН", д/н НОМЕР_5, була застрахована Товариством на підставі Полісу № АК/622887 зі строком дії з 19.08.2016 р. по 18.08.2017 р., цим полісом встановлено франшизу в розмірі 0, 00 грн.

Після виплати своєму страхувальнику страхового відшкодування позивач звернувся до відповідача, як страховика цивільно-правової відповідальність винної у вчиненні ДТП особи, з вимогою про відшкодування шкоди в порядку ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" (лист № ЕЛ _3109 від 05.07.2017).

Однак, відповідач відповіді на лист позивачу не надав, страхове відшкодування на корись позивача не сплатив, що і стало підставою для звернення позивача з позовом у даній справі про стягнення з відповідача 60 108,23 грн.

В свою чергу відповідач зазначає проте, що складові частини кузова автомобіля НОМЕР_4 відновлювали ремонтом, згідно інформації, викладеної в додатку 2 до розрахунку № 329328 від 17.08.2017 року (Історія справ Auda history), а саме: кузовні складові КТЗ відновлювалися ремонтом (більше трьох складових кузова). У протоколі огляду транспортного засобу від 22.02.2017 року також були зазначені пошкодження, що не пов'язані з ДТП: а саме - вм'ятина крила заднього лівого, а також КТЗ мав сліди попереднього відновлювального ремонту панелі задньої/нижні центральна частина.

Таким чином відповідач позовні вимоги визнає частково, а саме в сумі 48 220,45 грн..

Відповідно до ст. 993 ЦК України виплата страхового відшкодування страхувальнику є юридичним фактом, з яким закон пов'язує виникнення у страховика у межах фактичних витрат права вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні норми містить стаття 27 Закону України "Про страхування", за приписами якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таке право позивач може реалізувати, звернувшись за виплатою і до страхової компанії (відповідача), яка застрахувала цивільну відповідальність особи, яка завдала шкоди, на підставі Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", адже за змістом статті 3 цього Закону одним із принципів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є гарантоване забезпечення відшкодування шкоди потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди..

Відповідно до статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Згідно із статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - частина збитків, які не відшкодовуються страховиком за договором страхування.

Як вже зазначалось вище, на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія "НІССАН", д/н НОМЕР_5, була застрахована Товариством на підставі Полісу № АК/622887 зі строком дії з 19.08.2016 р. по 18.08.2017 р., цим полісом встановлено франшизу в розмірі 0, 00 грн.

Отже, в даному випадку саме відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності автомобіля НОМЕР_6, під керуванням ОСОБА_4, тобто особи, яка визнана винною у ДТП, має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок ДТП в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи, а позивач, як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок ДТП, набув право вимоги, яке ця особа має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Відтак, розмір шкоди (як оціненої так і фактично завданої) та коефіцієнт фізичного зносу застрахованого автомобіля підлягають доведенню перед судом сторонами спору належними засобами доказування відповідно до статей 32, 34 ГПК України.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Водночас, колегія суддів враховує, що Закони України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачають зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, на що також вказує Верховний Суд України у постанові від 15.04.2015 р. у справі №3-50гс15, проте, відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при здійсненні відшкодування обов'язковим є врахування зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Стаття 28 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" надає визначення поняття "шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого". Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов'язана:

- з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

- з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

- з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

- з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

- з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

- з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відтак, оскільки страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП транспортним засобом, власник якого застрахував свою цивільно-правову відповідальність, на умовах спеціального нормативно-правого акта, а саме Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", то в даному випадку застосовуються норми цього Закону, а саме статті 29.

Відповідно до пункту 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395) значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Місцевим господарським судом встановлено, що застрахований Компанією транспортний засіб "НІССАН" д/н НОМЕР_1, - 2014 року випуску.

Тобто, станом на дату ДТП автомобілю було 3 роки.

Так як строк експлуатації транспортного засобу не перевищує 5 років, тоді значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; потерпілі - треті юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода, цивільно-правову відповідальність за яку несе власник цього транспортного засобу; забезпечений транспортний засіб - наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, на законних підставах.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Частиною 2 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За таких обставин, у зв'язку із настанням страхового випадку - пошкодженням ОСОБА_4 автомобіля НОМЕР_4, у відповідача виник обов'язок відшкодувати останньому витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

Згідно зі ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів погоджується з правомірним висновком суду першої інстанції, що до стягнення з відповідача підлягає сума грошових коштів у розмірі 48 220,45 грн.

Щодо поданих уточнень ПрАТ «СК «АХА Страхування» до прохальної частини апеляційної скарги, відповідно до яких апелянт-1 просив скасувати рішення господарського суду міста Києва у справі № 910/13139/17 від 22.09.2017 та прийняти нове рішення у справі, а саме припинити провадження у сумі 48 220,45 грн. у зв'язку з відсутністю предмету, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо: 1) спір не підлягає вирішенню в господарських судах України; 1-1) відсутній предмет спору; 2) є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав; 4) позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом; 5) сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду; 6) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено діяльність суб'єкта господарювання, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 7) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена господарським судом. У випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається. Про припинення провадження у справі виноситься ухвала, в якій мають бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з бюджету, а також можуть бути розв'язані питання про стягнення штрафів, передбачених у пунктах 4 і 5 частини другої статті 83 цього Кодексу.

Припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Як роз'яснено у п. 4.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Однак, матеріали справи не містять ані належних і допустимих доказів на підтвердження врегулювання сторонами спору після звернення позивача з позовом до господарського суду міста Києва, ані доказів припинення існування предмета спору саме під час розгляду справи у суді першої інстанції, а саме часткової виплати відповідачем страхового відшкодування позивачу у розмірі 48 220,45 грн., що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для застосування п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України та припинення провадження у справі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що відсутні правові підстави для скасування рішення господарського суду міста Києва у справі № 910/13139/17 від 22.09.2017 з прийняттям нового рішення у справі, а саме припинення провадження у сумі 48 220,45 грн. у зв'язку з відсутністю предмету, оскільки на момент розгляду справи у суді першої інстанції даний спір між позивачем та відповідачем існував.

Посилання ПрАТ «СК «АХА Страхування» про те, що судом першої було прийнято до уваги наданий висновок відповідача колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки, відповідно до ч. 4 ст. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники, Страховиком, МТСБУ та потерпілим також можуть залучатися аварійні комісари, експерти інші юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти; в свою чергу наданий відповідачем висновок щодо розміру вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Ніссан» д/н НОМЕР_1 було залучено оцінювача для визначення розміру вищезгаданого збитку, а саме: оцінювача ОСОБА_7В, який має свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів та кваліфікаційне свідоцтво оцінювача провів розрахунок відповідно до умов чинного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме розрахунку № 329328 від 17.08.2017 року, який був наданий відповідачем значення коефіцієнту фізичного зносу становить 0,3656. Натомість відповідно з: наданого позивачем Звіту № 17/73 від 05.08.2017 року ФОП ОСОБА_9 значення коефіцієнту фізичного зносу склало 0,3281.

Отже, вказаними висновками встановлено, що транспортний засіб мав знос.

На підставі вищевикладеного апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянтів 1-2, що зазначені в апеляційних скаргах стосовно порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з нормами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів на підставі доказів та пояснень наявних в матеріалах справи дійшла до висновку, що відповідно до ст. 104 ПК України підстав для скасування чи зміни рішення місцевого господарського суду не вбачає, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

В зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційних скарг відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на апелянтів 1-2.

Керуючись, ст.ст. 4-2, 4-3, 4-7, 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" та приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ІНГО Україна" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 22.09.2017 у справі № 910/13139/17 залишити без змін.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Б.В. Отрюх

Л.В. Чорна