ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12 грудня 2017 р. Справа № 903/849/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Діалог-Турбо"

до відповідача: Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

про стягнення 507042,16 грн.

Суддя Шум М.С.

представники сторін:

від позивача: Максимчук Ю.В., довір. від 03.11.2017р.

від відповідача: н/з

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Діалог-Турбо" звернулось до суду з позовною заявою до Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення 507 042,16 грн., в тому числі:404742,75 грн. основного боргу, 75027,69 грн. пені, 21 105,06 грн. інфляційних втрат та 6166,66 грн. 3% річних.

Ухвалою суду від 07.11.2017р. порушено провадження у справі та призначено розгляд на 12.12.2017р.

30.11.2017р. на адресу суду від Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" надійшов відзив з проханням в задоволенні позову відмовити.

07.12.2017р. на адресу суду від Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні подав копію вимоги до відповідача про оплату заборгованості, та просив суд позов задоволити.

Статтею 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено право суду на розгляд справи за наявними в ній матеріалами, якщо відзив на позов та витребувані господарським судом докази відповідачем не подано.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, господарський суд, встановив:

10.03.2006р. між Приватним підприємтсвом "Ремо" та Дочірнім підприємством "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" укладено договір поставки №30.

09.12.2014р. між Приватним підприємтсвом "Ремо" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Діалог-Турбо" укладено договір про відступлення права вимоги, згідно якого ПП"Ремо" відступило а ТзОВ"Діалог-Турбо" прийняло право вимоги до ДП"Волинський облавтодор" щодо часткового погашення боргу на суму 460 742,75 грн. за договором №30 від 10.03.2006р.

Відповідно до умов договору ТзОВ"Діалог-Турбо" надіслало ДП"Волинський облавтодор" повідомлення про зміну кредитора у зобов'язанні з проханням погасити борг сумі 460 742,75грн.

Дочірнє підприємство "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на погашення заборгованості перед новим кредитором частково сплачено грошові кошти в сумі 46 000 грн.

Тобто, неоплаченою залишилась сума 414 742,75грн.

Згідно ст.193 ГК України та статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредиторприйняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобовязання. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Щодо стягнення 75027,69 грн. пені суд зазначає наступне.

Згідно п. 7.1 договору за несвоєчасне виконання зобов'язань згідно договору покупець сплачує пеню у розмірі 0,1% від вартості неоплаченої в строк продукції за кожен день прострочення платежу але не більше 20% від суми договору.

Суд провівши перерахунок пені в сумі 75027,69 грн., за періоди прострочення оплати зазначені позивачем в розрахунку, прийшов висновку, що остання підставна та підлягає до стягнення в сумі 75027,69 грн.

Щодо стягнення з відповідача 21 105,06 грн. - інфляційних втрат та 6 166,66 грн. - 3% річних, суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, а тому нарахування позивачем 3% річних в сумі 6 166,66 грн. та 21 105,06 грн. інфляційних втрат за період прострочення відповідає зазначеній нормі та підлягає до стягнення.

Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності (заявлено у відзиві), суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно п. 4.2. Постанови Пленум Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Згідно п. 4.4.1. вищезазначеної Постанови у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати:

- визнання пред'явленої претензії;

- зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору;

- письмове прохання відстрочити сплату боргу;

- підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір;

- письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу;

- часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Оскільки, акт звірки станом на 30.09.2017р. підписаний уповноваженою особою зі сторони відповідача то в даному випадку має місце переривання перебігу позовної давності,а від так клопотання підлягає відхиленню.

В силу ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При цьому вимоги, що предявляються до доказів, визначені ст. 34 ГПК України, відповідно до якої, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 7605,64 грн., відповідно до ст.49 ГПК України слід покласти на нього.

Керуючись ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (43001, м. Луцьк, вул. Ковельська, 41, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діалог-Турбо" (43006, м.Луцьк, вух. Вахтангова, 2, ) 507 042,16 грн., з них 404742,75 грн. основного боргу, 75027,69 грн. пені, 21105,06 грн. інфляційних втрат, 6166,66 грн. 3% річних та 7605,64 грн. витрат позивача по оплаті судового збору.

Повний текст рішення складено

18.12.2017

Суддя М. С. Шум