КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2017 р. Справа№ 910/7861/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Тищенко О.В.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Воробйов О.В. - представник, дов. № 59 від 06.02.2017;

від відповідача: Пшенишна В.В. - представник, дов. б/н від 01.09.2017;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «К-2» Інвестмент»

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017

у справі № 910/7861/17 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» м.Києва

до Товариства з обмеженою відповідальністю «К-2» Інвестмент»

про стягнення штрафних санкцій в розмірі 171 776,95 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «К-2» Інвестмент» до Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» м.Києва про стягнення штрафних санкцій в розмірі 171 776,95 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/7861/17 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «К-2» Інвестмент» на користь коммунального підприємства «Шляхово - експлуатаційного управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» м.Києва» пеню у розмірі 37 222, 12 грн., штраф в розмірі 80 713, 95 грн., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 769, 13 грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю «К-2» Інвестмент» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/7861/17 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» до Товариства з обмеженою відповідальністю «К-2» Інвестмент» про стягнення штрафних санкцій.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2017 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «К-2» Інвестмент» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/7861/17 до розгляду та порушено апеляційне провадження. Розгляд апеляційної скарги призначено на 28.11.2017.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України у судовому засіданні оголошено перерву у розгляді апеляційної скарги у справі № 910/7861/17 до 12.12.2017.

Представник відповідача у судовому засіданні 12.12.2017 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/7861/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району» до Товариства з обмеженою відповідальністю «К-2» Інвестмент» про стягнення штрафних санкцій.

Представник позивача у судовому засіданні 12.12.2017 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/7861/17 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

12.12.2017 від відповідача через відділ документального забезпечення суду надійшло клопотання про витребування від позивача оригіналу заявки № 1 від 03.09.2015.

Розглянувши подане клопотання, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки зазначене клопотання не відповідає положенням ст. 38 ГПК України.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі; в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази, що є у справі, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 02.09.2015 між позивачем та відповідачем укладено договір № 314 про закупівлю товару за державні кошти, відповідно до п.1.1 договору відповідач, за договором постачальник, зобов'язується поставити, а позивач, за договором покупець, зобов'язується прийняти та оплатити сіль і чистий хлорид натрію, вода морська та сольові розчини (сіль для промислового переробляння) (товар) згідно ДК 016-2010 код 08.93.1.

Згідно із статтею 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір № 314 набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2015, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

Загальна кількість товару, одиниця виміру, кількість та ціна товару визначаються сторонами у специфікації, яка є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до специфікації, яка є додатком № 1 до договору № 314 від 02.09.2015, відповідач повинен поставити сіль і чистий хлорид натрію, вода морська та сольові розчини (сіль для промислового переробляння у кількості 3500 тн загальною ціною з ПДВ - 2 127 090,00 грн.

Згідно з п.5.1 договору товар поставляється окремими партіями відповідно до виробничої потреби згідно заявок позивача. Поставка товару здійснюється протягом 14 календарних днів з моменту направлення заявки відповідачу.

Так, відповідно до заявки позивача № 1 від 03.09.2015 (№706 від 03.09.2015) останній просив відповідача поставити сіль для промислового перероблення ДСТУ 4246:2003. кількість поставки з 18.09.2015 по 30.10.2015 - 1828 тонн.

Факт постачання відповідачем та прийняття товару позивачем у період з 18.09.2015 по 30.10.2015 у розмірі 499,90 тонн на загальну суму 303 809,24 грн., підтверджується видатковими накладними, а саме: № РН-0000079 від 28.09.2015 на загальну суму 56 155,18 грн. у кількості 92,4 тонн, № РН-0000080 від 29.09.2015 на загальну суму 17 940,48 грн. у кількості 29,520 тонн, № РН-0000083 від 30.09.2015 на загальну суму 36 889,82 грн. у кількості 60,700 тонн, № РН-0000084 від 01.10.2015 на загальну суму 28 186,98 грн. у кількості 46,380 тонн, № РН-0000093 від 05.10.2015 на загальну суму 18 475,30 грн. у кількості 30,400 тонн, № РН-0000094 від 06.10.2015 на загальну суму 146 161,48 грн. у кількості 240,500 тонн.

Таким чином, недопоставка продукції станом на 31.10.2015 склала 1 328,10 тонн на суму 807 139,49 грн.

У зв'язку з порушенням умов договору, а саме п.5.1 позивач керуючись п. 7.2 та 7.4 договору просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 91 963,01 грн. за період з 18.09.2015 по 19.12.2015 та штраф в розмірі 80 713,95 грн.

Як вбачається з заявки № 1 від 03.09.2015, вона отримана відповідачем 03.09.2015, а позивачем у вказаній заявці змінено період поставки та зазначена кількість поставки з 18.09.2015 по 30.10.2015 - 1828 тонн.

Таким чином, оскільки позивачем змінено період поставки, зазначене не заперечувалось відповідачем, період прострочення поставки за договором та заявкою № 1 починається з 31.10.2015.

Заперечуючи проти позову відповідачем зазначено, що за період з 28.09.2015 по 08.12.2015 відповідачем поставлено товар в загальній кількості 1 274,90 т на загальну суму 774 807,74 грн.

Так в матеріалах справи наявні видаткові накладні, які підписані та скріплені печатками сторін за період з 17.11.2015 по 08.12.2015 на поставку товару в кількості 775,00 тонн на загальну суму 470 995,50 грн., а саме: № РН-0000131 від 17.11.2015 на загальну суму 120 332,52 грн. у кількості 198,00 тонн, № РН-0000144 від 28.11.2015 на загальну суму 130 056,36 грн. у кількості 214,000 тонн, № РН-0000156 від 08.12.2015 на загальну суму 220 609,62 грн. у кількості 363,000 тонн.

Відповідно до п. 7.2 договору, у випадку порушення встановлених даним договором строків поставки товару або недопоставки товару, постачальник сплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості не поставленого в строк товару за кожен день прострочення.

Таким чином, перевіривши розрахунок пені з урахуванням постачання відповідачем позивачу товарів за видатковими накладними № РН-0000131 від 17.11.2015 на загальну суму 120 332,52 грн., № РН-0000144 від 28.11.2015 на загальну суму 130 056,36 грн., № РН-0000156 від 08.12.2015 на загальну суму 220 609,62 грн., апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що сума пені у розмірі 37 222,12 грн. є правильною та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до п.7.4 договору у випадку поставки відповідачем меншої кількості товару, ніж це встановлено в заявці позивача, відповідач зобов'язаний здійснити поставку товару, якого не вистачає, протягом 5-ти днів. У випадку недопоставки кількості товару, якого невистачає, в зазначені строки відповідач сплачує штраф в розмірі 10% від вартості непоставленого товару.

Враховуючи те, що станом на 31.10.2015 та по 06.11.2015, недопоставлено товар на суму 807 139,49 грн., вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 80 713,95 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Київський апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про незастосування правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 21.10.2015 у справі № 6-2003цс15, за змістом якої зазначається, що одночасне застосування пені та штрафу за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Так, ч. 1 ст. 111-28 ГПК України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Зазначена постанова прийнята Верховним Судом України за результатами розгляду цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства "Апекс-Банк" про стягнення з фізичної особи заборгованості за кредитним договором та штрафних санкцій, нарахованих за порушення зобов'язань за кредитним договором, а тому, враховуючи суб'єктний склад сторін, правову природу спірного правочину та умови відповідних пунктів кредитного договору, якими передбачено стягнення штрафу та пені за порушення зобов'язань за кредитним договором, висновок щодо неможливості одночасного стягнення штрафу та пені за порушення зобов'язання було зроблено Верховним Судом України лише виходячи з положень статті 549 Цивільного кодексу України, яка і підлягала застосуванню у спірних правовідносинах.

В даному випадку обидві сторони спірного правочину є суб'єктами господарювання, відповідачем було порушено саме господарське зобов'язання, а тому згідно із приписами статті 9 ЦК України та статті 4 ГК України до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Господарського кодексу України, як спеціального закону в частині відповідальності за порушення у сфері господарювання.

Конституція України у ст. 61 передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Вказана норма міститься у розділі II "Права, свободи та обов'язки людини і громадянина", а тому положення ст. 61 Конституції України стосуються в першу чергу фізичних осіб.

В свою чергу, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 09.04.2012 у справі № 20/246-08, від 27.04.2012 у справі № 06/5026/1052/2011, постановах Вищого господарського суду України від 13.05.2015 у справі № 927/550/13, від 18.05.2015 у справі № 910/23630/14, від 17.06.2015 у справі № 910/22724/14, від 15.10.2015 у справі № 916/3445/14, від 21.10.2015 у справі № 910/760/15-г, від 27.10.2015 у справі № 924/303/15.

Київський апеляційний господарський суд не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/7861/17 та для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «К-2» Інвестмент», відсутні.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/7861/17.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «К-2» Інвестмент» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/7861/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2017 у справі № 910/7861/17 залишити без змін.

3. Справу № 910/7861/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді О.В. Тищенко

А.Г. Майданевич