КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2017 р. Справа№ 910/9846/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Коротун О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Случак О.О. - представник;

від відповідача: Новак В.В., Жорова Н.В. - представники;

розглянувши апеляційну скаргу Фірми "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 16.08.2017р.

у справі № 910/9846/17 ( суддя Ю.О. Підченко)

за позовом Фірми "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю

до Об"єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чаадаєва - 2"

про стягнення 265 000, 00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Об"єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чаадаєва-2" про стягнення неотриманої вигоди в розмірі 265 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 16.08.2017р. у справі № 910/9846/17 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю звернулось до суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які визнані судом встановленими та на невідповідність висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що після введення в експлуатацію будинку Фірма "Т.М.М." - ТОВ взяла його на баланс для подальшого обслуговування та експлуатації. Позивач вважає, що в результаті будівництва отримав у власність нежитлові приміщення, про що отримано 11 березня 1998 року свідоцтво про право колективної власності на будинок з вбудовано-прибудованими приміщеннями, видане Ленінградської районною державною адміністрацією м. Києва, яке зареєстроване в Київському бюро технічної інвентаризації 16 березня 1998 року за № 9148. Відповідно до п.п. 5.1. Тимчасового порядку видачі свідоцтв про право власності на об'єкти нерухомого майна, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 02.10.96 р. N 1563 (яке діяло на момент видачі свідоцтва про право власності) районні у м. Києві держававні адміністрації здійснюють оформлення права власності та видають свідоцтва про право власності фізичним та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані жилі будинки та домоволодіння.

Апелянт зазначає, що на момент оформлення права власності на новозбудоване нерухоме майно, діюче законодавство передбачало видачу свідоцтва на будинок, а не на окремі приміщення

Апелянтом 01 жовтня 2012 року було укладено з ТОВ «Альтон» договір оренди №124 строком на п'ять років, на виконання якого позивачем було передано група нежилих приміщень № 60, про що свідчить акт передання - приймання нерухомого майна від 03.10.2017 року. Однак, виконанню даного договору перешкоджали представники відповідача (ОСББ Чаадаєва-2), які перешкоджали та забороняли представникам орендаря заходити до орендованих приміщень, мотивуючи тим, що орендовані приміщення є власністю відповідача, в зв'язку з чим позивач отримав вимогу про усунення перешкод у виконанні умов договору оренди.

Оскільки ці приміщення не є допоміжними (а відповідно не можуть бути власністю відповідача) фірма «Т.М.М. »-ТОВ звернулася з позовом до суду про визнання права власності на вищезазначені нежилі приміщення. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12 грудня 2016 року (залишеною без змін Постановою Вищого господарського суду України від 01 березня 2017 року) в справі 910/23198/13 позовні вимоги фірми «Т.М.М. »-ТОВ було задоволено - визнано право власності на групу нежилих приміщень №60 по вул. Чаадаєва, 26 м. Київ. Позивач зміг отримати доступ групи приміщень з участю представників Національної поліції України, про що свідчить висновок дільничного офіцера Святошинського управління поліції ГУ НП в м. Києві від 03.03.2017 року (копія додається). Фактично Відповідач неправомірно володів і користувався орендованими приміщеннями з жовтня 2012 року по лютий 2017 року, що становить 53 календарних місяці.

Позивач вважає, що неправомірними діями відповідача було зупинено виконання договору оренди № 124 від 01.10.2012 року, внаслідок чого позивачу завдано майнову шкоду у вигляді не отриманої вигоди від здачі орендованих приміщень в оренду, розмір якої становить: 5000 грн.00 коп. х 53 місяці = 265 000 грн.(двісті шістдесят п'ять тисяч гривень).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

01.12.2012 р. між Фірмою "Т.М.М." (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альтон" (орендар) було укладено договір оренди № 124, відповідно до умов якого орендодавець передає орендарю у тимчасове оплачуване користування підвал ЛІТ "А", групу нежилих приміщень № 60 площею 344,60 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Чаадаєва, 2-Б та зобов'язується сплачувати орендодавцеві орендну плату.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2016 р., яка вступила у законну силу, у справі № 910/23198/13 за позовом "Т.М.М." у формі Товариства з обмеженою відповідальністю до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чаадаєва-2", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - "Київське автотранспортне підприємство-13031", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна про визнання права власності, апеляційну скаргу Фірми "Т.М.М." у формі Товариства з обмеженою відповідальністю на рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2016 р. у справі № 910/23198/13 задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 19.01.2016 р. у справі № 910/23198/13 скасовано і прийнято нове рішення, яким позов задоволено повністю та визнано за Фірмою "Т.М.М." у формі Товариства з обмеженою право власності на групу нежилих приміщень № 60 площею 344,60 кв.м. та на нежиле приміщення № 57 площею 43,7 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Чаадаєва, 2-Б.

Згідно ч. 3. ст. 35 Господарського-процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, право власності позивача на групу нежилих приміщень № 60 площею 344,60 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Чаадаєва, 2-Б (надалі за текстом - приміщення) встановлено судом та є обставиною, що не потребує доведенню.

Позивач в обґрунтування позову посилається на те, що представники ОСББ перешкоджали та забороняли представникам Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтон" заходити до орендованих приміщень, мотивуючи це тим, що орендовані приміщення є власністю відповідача, водночас спроби позивача в усуненні перешкод в доступі до орендованих приміщень видалися невдалими та відповідач не допускав нікого до приміщень, мотивуючи це тим, що вони не є власністю позивача.

Таким чином, позивач зазначає, що відповідач фактично неправомірно володів приміщеннями з жовтня 2012 року по лютий 2017 року (тобто 53 місяці) та позивач зміг отримати доступ до приміщень лише за участі представників Національної поліції України, на підтвердження чого надав висновок дільничного офіцера Святошинського управління поліції ГУ НП в м. Києві від 03.03.2017 р.

Як вбачається з умов договору оренди №124 від 01.12.2012 р., підпунктом 5.2.1. сторони обумовили, що розмір місячної орендної плати за площу об'єкта оренди, яка зазначена в пункті 1.1. цього договору, складає 5 000, 00 грн., яка сплачується орендарем в термін до 15 числа місяця, наступного за звітним.

Позивач вказує на те, що йому було завдано майнову шкоду у вигляді не отриманої вигоди від здачі орендованих приміщень в оренду, розмір якої становить 5 000, 00 грн. * 53 місяці = 265 000,00 грн.

Статті 224, 225 Господарського кодексу України (надалі за текстом - ГК України) визначають порядок відшкодування збитків за порушення господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 224 ГК України. учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібно довести наявність елементів складу цивільного правопорушення, а саме:

- протиправної поведінки,

- факт понесення збитків,

- причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками,

- вину.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються зокрема:

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором (ч. 2 ст. 623 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Таким чином, збитки є наслідками неправомірної поведінки, дії чи бездіяльності особи, яка порушила права або законні інтереси іншої особи, зокрема, невиконання або неналежне виконання установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, господарське правопорушення, порушення майнових прав або законних інтересів інших суб'єктів тощо.

Пред'явлення вимоги про стягнення з відповідачів збитків на підставі ст.ст. 224-225 ГК України покладає на позивача обов'язок довести, що у позивача з відповідачем наявні господарські зобов'язання і відповідач несе відповідальність за їх порушення у тому числі у вигляді відшкодування збитків.

Позивач також мав довести суду порушення відповідачами його прав, чи неналежного виконання відповідачами своїх договірних зобов'язань, наявності та розміру збитків, наявності причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою відповідачів та понесеними збитками.

Відповідно до приписів статті 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначених приміщень.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Водночас, розрахунки позивача щодо стягнення з відповідача шкоди у вигляді упущеної вигоди базуються на розрахунку можливого прибутку у разі використання приміщень з урахуванням середньомісячного прибутку за площу об'єкта оренди, який отримав-би позивач, з приміщень, які ним мали використовуватися. Такі розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював протиправні дії.

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку про те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ним був би отриманий прибуток у розмірі 265 000,00 грн. внаслідок здавання приміщень в оренду у період з жовтня 2012 року по лютий 2017 року.

Позивачем також не доведено факту протиправної поведінки відповідача, оскільки суду не надано доказів, які б підтвердили перешкоджання відповідачем позивачеві, або іншим особам, у наданні доступу до приміщень за період з жовтня 2012 року по лютий 2017 року. Висновок дільничного офіцера Святошинського управління поліції ГУ НП в м. Києві від 03.03.2017 р., на який посилається позивач, не може слугувати належним доказом на підтвердження існування зазначених вище обставин за період з жовтня 2012 року по лютий 2017 року.

За таких обставин, з урахуванням недоведеності позивачем суми збитків у вигляді упущеної вигоди та факту протиправної поведінки відповідача, позовні вимоги про стягнення неотриманої вигоди в розмірі 265 000,00 грн. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об»єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки апелянтом не надано суду письмових доказів, які б свідчили про необґрунтованість вимог позивача, а доводи викладені в апеляційній скарзі не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого суду.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фірми "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю на рішення Господарського суду м. Києва від 16.08.2017р. у справі № 910/9846/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 16.08.2017р. у справі № 910/9846/17 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/9816/17 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

О.М. Коротун