ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2017 р.Справа № 916/2293/17

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань ОСОБА_1

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю № б/н від 19.09.2017р.

Від відповідача: ОСОБА_3 /особисто/;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Метр до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про виселення та стягнення 115 785,47 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Метр (далі по тексту ТОВ „Метр) звернулося до господарського суду Одеської області із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі по тексту ОСОБА_3 В.) про стягнення заборгованості у загальному розмірі 115 785,47 грн., яка складається із заборгованості з орендної плати у розмірі 110 000,00 грн., трьох відсотків річних у розмірі 287,00 грн., збитків від інфляції у розмірі 2 575,74 грн. та пені у розмірі 2 923,00 грн., та про виселення відповідача із самовільно зайнятого приміщення площею 59,2 кв. м., яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Корольова, буд. 76.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом порушення відповідачем прийнятих на себе за договором оренди нежилого приміщення з правом викупу від 01.03.2016р. зобовязань у вигляді невнесення орендної плати, а також фактом самовільного зайняття відповідачем, після припинення договірних відносин, іншого нежитлового приміщення.

05.12.2017р. ТОВ „Метр звернулось до господарського суду із заявою про уточнення позовних вимог (вх. №2-6378), відповідно до якої позивач просить господарський суд зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні майном приміщенням, площа якого складає 59,2 кв. м., яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Корольова, буд. 76, шляхом його звільнення; стягнути з відповідача заборгованість зі сплати орендної плати у розмірі 100 500,00 грн.

Згідно з п. 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26 грудня 2011 року N 18 ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як, зокрема, збільшення або зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

З огляду на викладене вище, господарський суд доходить висновку, що ТОВ „Метр було подано до господарського заяву про зміну предмета позову в частині позовних вимог про виселення відповідача із займаного нежитлового приміщення та про зменшення заявлених позовних вимог майнового характеру, у звязку з чим, вказана заява була прийнята до розгляду судом як остаточна.

Відповідач заперечував проти задоволення заявленого ТОВ „Метр позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

01.03.2016р. між ТОВ „Метр (Орендар) та ОСОБА_3 (Орендодавець) було укладено договір оренди нежилого приміщення з правом викупу, відповідно до положень п. п. 1.1 1.2 якого Орендодавцем були прийняті на себе зобовязання із надання Орендарю у тимчасове платне користування нежитлове приміщення площею 30 кв. м., яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Корольова, буд. 76. Приміщення передається Орендарю для розміщення продовольчого магазину.

Статтею 283 Господарського кодексу України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

З інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно №68088192 від 14.09.2016р. вбачається, що ТОВ „Метр на праві приватної власності належить нежитлова будівля, загальною площею 111,6 кв. м., яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Корольова, буд. 76.

Відповідно до п. 2.2 договору від 01.03.2016р. в момент фактичного приймання-передачі приміщення складається акт приймання-передачі. Акт підписується обома сторонами і є невідємною частиною даного договору.

Умовами п. п. 4.1, 4.4, 4.5 договору від 01.03.2016р. сторонами по справі було передбачено, що розмір орендної плати становить 10 000,00 грн. за один календарний місяць користування приміщенням. Усі витрати за користування телефонними номерами оплачуються Орендарем самостійно згідно з рахунками телефонної станції з урахуванням фактично проведених міжміських переговорів. Усі комунальні послуги спожиті безпосередньо Орендарем оплачуються ним самостійно.

Згідно з приписами п. 6.1 договору від 01.03.2016р. Орендарем були прийняті на себе зобовязання, зокрема, із використання приміщенням у відповідності з умовами договору та своєчасної сплати орендних платежів.

Відповідно до п. 7.1 договору від 01.03.2016р. повернення приміщення здійснюється безпосередньо сторонами, про повернення приміщення складається акт приймання-передачі.

15.03.2016р. сторонами по справі із дотриманням умов договору від 01.03.2016р. було складено акт приймання-передачі ОСОБА_3 у користування нежитлового приміщення загальною площею 30 кв. м., яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Корольова, буд. 76,

18.07.2017р. ОСОБА_3 було подано до ТОВ „Метр заяву про розірвання договору від 01.03.2016р.

01.08.2017р. між ОСОБА_3 (Орендар) та ТОВ „Метр (Орендодавець) було складено акт приймання-передачі нежитлового приміщення (про повернення приміщення) за договором від 01.03.2016р., відповідно до якого Орендарем було повернуто, а Орендодавцем прийнято нежитлове приміщення площею 30 кв. м., яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Корольова, буд. 76.

Як свідчать матеріали справи, 30.10.2017р. ТОВ „Метр звернулось до відповідача із претензією про звільнення самовільно зайнятого приміщення, загальною площею 82,2 кв. м., яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Корольова, буд. 76. При цьому, з акту огляду майна від 10.11.2017р. вбачається, що комісією у складі чотирьох фізичних осіб було підтверджено факт здійснення відповідачем у самовільно зайнятому приміщенні, розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Корольова, буд. 76, підприємницької діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що представник ТОВ „Метр 12.10.2017р. звернувся до Державної податкової інспекції у Київському районі міста ОСОБА_4 управління ДФС в Одеській області із скаргою щодо необхідності проведення вказаним державним органом перевірки підприємницької діяльності відповідача, який здійснює продаж алкогольних напоїв у приміщенні, розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Корольова, буд. 76, з порушенням вимог чинного законодавства.

Листом №7941/К/15-32-40-03-06 від 04.12.2017р. ОСОБА_4 управлінням державної фіскальної служби в Одеській області було повідомлено представника ТОВ „Метр, що за результатами проведеної фактичної перевірки ОСОБА_3 були виявлені порушення вимог п. 12 ст. 3 Закону України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг та ст. 15 Закону України „Про державне регулювання виробництва та торгівлі спирту етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, у звязку з чим, до ОСОБА_3 будуть застосовані штрафні санкції згідно вимог чинного законодавства.

Крім того, 29.11.2017р. Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради було винесено ОСОБА_3 припис про демонтаж елементу вуличної торгівлі, який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Корольова, буд. 76, у строк до 01.12.2017р.

Неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором від 01.03.2016р. в частині сплати орендної плати, а також самовільне використання іншого нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Корольова, буд. 76, після припинення договірних відносин стали підставами звернення ТОВ „Метр до господарського суду з даними позовними вимогами.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених в межах даної справи вимог, господарський суд виходить з наступного.

В силу положень ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Залежно від специфіки виробничої діяльності орендаря орендна плата за згодою сторін може встановлюватися в натуральній або грошово-натуральній формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Статтею 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Проте, як свідчать матеріали справи, в порушення прийнятих на себе зобовязань за договором від 01.03.2016р. ОСОБА_3 не було сплачено орендної плати у розмірі, встановленому умовами договору, оскільки за період користування приміщенням, тобто з 15.03.2016р. по 01.08.2017р. відповідачем було перераховано на користь позивача грошові кошти у загальному розмірі 69 500,00 грн., у звязку з чим, за відповідачем рахується прострочена заборгованість зі сплати орендної плати у розмірі 95 500,00 грн., так як розмір орендної плати за користування приміщенням протягом одного календарного місяця складає 10 000,00 грн. При цьому, господарський суд зауважує, що з огляду на передання позивачем відповідачеві у користування приміщення лише 15.03.2016р., то, відповідно, ОСОБА_3 зобовязаний сплатити за березень 2016р. орендну плату у розмірі 5 000,00 грн.

З огляду на вищевикладене, господарський суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених ТОВ „Метр позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати в сумі 95 500,00 грн., що має наслідком необхідність часткового задоволення позовних вимог у названій частині.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 4 ст. 334 ЦК України визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судовий захист права власності та майнових прав власників здійснюється шляхом розгляду справ за позовами щодо речових прав на майно, а саме: віндикаційний - про витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), негаторний - про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України), про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (стаття 392 ЦК України).

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За своєю правовою природою позов, який містить вимогу про усунення перешкод у користуванні майном, є негаторним. Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

Отже, звертаючись до суду із негаторним позовом, відповідна особа повинна довести наявність у неї права власності на майно, усунення перешкод в користуванні та розпорядженні яким є предметом спору, а також неправомірність дій відповідача стосовно використання даного майна.

Господарським судом під час розгляду даної справи було встановлено, що ТОВ „Метр на праві приватної власності належить нежитлова будівля, загальною площею 111,6 кв. м., яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Корольова, буд. 76, що підтверджується відомостями з інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно №68088192 від 14.09.2016р.

При цьому, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що ОСОБА_3 без будь-якої правової підстави здійснює господарську діяльність у приміщенні, площа якого складає 59,2 кв. м., та яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Корольова, буд. 76, що є порушенням прав власника такого приміщення - ТОВ „Метр, яким вказане приміщення у користування відповідача не передавалось.

Викладене дозволяє господарському суду дійти висновку про наявність правових підстав, передбачених ст. 391 ЦК України, для усунення ТОВ „Метр перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання нежитловим приміщенням, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Корольова, буд. 76, шляхом зобовязання ОСОБА_3 звільнити вказане нежитлове приміщення. При цьому, господарський суд зауважує, що відповідачем під час розгляду даної справи не було надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження правомірності використання у господарській діяльності нежитлового приміщенням, яке на праві власності належить ТОВ „Метр.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Разом з тим, ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Підсумовуючи вищезазначене, позов товариства з обмеженою відповідальністю „Метр до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення на користь позивача заборгованості з орендної плати у розмірі 95 500,00 грн. та зобовязання відповідача усунути товариству з обмеженою відповідальністю „Метр перешкоди у користуванні майном - приміщенням, площа якого складає 59,2 кв.м., та яке розташоване за адресою: м.Одесса, вул. Корольова, буд.76, шляхом його звільнення, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. ст. 11, 15, 316, 319, 321, 334, 391, 509, 525, 530, 526, 610, 612, 629, 762 Цивільного кодексу України, ст. ст. 179, 193, 286 Господарського кодексу України. В решті позову необхідно відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 /65000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код / на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Метр /65026, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код 32521167/ суму основного боргу у розмірі 95 500,00 грн. /девяносто пять тисяч пятсот грн. 00 коп./, судовий збір у розмірі 3 120,40 грн. /три тисячі сто двадцять грн. 40 коп./. Наказ видати.

3. Зобовязати фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 /65000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код / усунути товариству з обмеженою відповідальністю „Метр /65026, АДРЕСА_2, ідентифікаційний код 32521167/ перешкоди у користуванні майном - приміщенням, площа якого складає 59,2 кв.м., та яке розташоване за адресою: м.Одесса, вул. Корольова, буд.76, шляхом його звільнення

4. В решті позову відмовити.

Відповідно до п. 13 ч. 1 Перехідних положень ГПК України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі ст. ст. 91, 93 ГПК в редакції згідно з Законом України від 13 липня 2017 року N 2136-VIII України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Відповідно до п. 17.5 ч. 1 Перехідних положень ГПК України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повне рішення складено 18 грудня 2017 р.

Суддя С.П. Желєзна