РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2017Справа №916/2156/17

За позовом Фізичної особи-підприємця Чорного Євгенія Олександровича

до Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України», в особі філії Південне територіальне управління Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України»

про стягнення 72 894, 59 грн.

Суддя Щербаков С.О.

Представники:

від позивача: Сталитенко І.Р.; Коротченко Д.В.;

від відповідача: Ляхович С.О., Скрицький О.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємця Чорний Євген Олександрович (далі-позивач) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України», в особі філії Південне територіальне управління Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 72 894, 59 грн., з якої: 812, 04 грн. - основний борг з урахуванням індексу інфляції, 8, 64 грн. - 3 % річних, 73, 91 грн. - пені та 72 000, 00 грн. - неустойка за несвоєчасне повернення орендованого майна.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.09.2017 порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 04.10.2017 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.10.2017 матеріали справи № 916/2156/17 надіслано за встановленою підсудністю до Господарського суду міста Києва.

19.10.2017 матеріали справи № 916/2156/17 надійшли до Господарського суду міста Києва та згідно автоматизованої системи документообігу передані на розгляд судді Щербакова С.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2017 прийнято справу № 910/2156/17 до провадження, розгляд справи призначено на 16.11.2017.

09.11.2017 через відділ автоматизованого документообігу суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому повідомив, що заборгованість по оренді з урахуванням індексу інфляції у сумі 812, 04 грн., 3 % річних у розмірі 8, 64 грн., пені у сумі 73,91 грн, що становить 894, 54 грн. сплачені відповідачем 07.11.2017, на підтвердження чого надав платіжне доручення № 12477 від 07.11.2017 та заперечив в частині стягнення неустойки за несвоєчасне повернення орендованого майна.

У судовому засіданні 16.11.2017 оголошено перерву до 30.11.2017.

28.11.2017 через відділ автоматизованого документообігу суду представник позивача подав додаткові обгрунтування позовних вимог з урахуванням відзиву на позовну заяву, в яких повідомив, що ст. 764 Цивільного кодексу України передбачено автоматичну пролонгацію договору найму в разі відсутності заперечень як зі сторони наймодавця, та к і зі сторони наймача, у зв'язку з чим позивач вважає, що договір оренди був автоматично пролонгованим до 31.12.2016, проте у вересні 2016 року на адресу орендодавця надійшов лист в якому відповідач просить вважати договір оренди розірваним з 17.10.2016, однак орендоване майно було повернуто позивачу лише 25.07.2017.

У судовому засіданні 30.11.2017 представник позивача надав письмові пояснення, в яких зазначив, що сторонами в укладеному договорі було погоджено можливість розірвати в односторонньому порядку договір.

Також, у судовому засіданні 30.11.2017 оголошено перерву до 14.12.2017.

У даному судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги.

Представники відповідача заперечили проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 14.12.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

25.01.2014 між Чорним Євгенієм Олександровичем, Кравченко Анатолієм Анатолійовичем (далі - орендодавець) та Приватним акціонерним товариством «Телесистеми України» (далі - орендар) укладено договір оренди №О-01/S НЕR НЕR0653/250114 умовами якого передбачено, що орендодавець зобов'язується передати орендарю в тимчасове платне користування (оренду) частину даху площею 30 кв.м. для розміщення антенних пристроїв та приміщення № 77 площею 10,5 кв.м., для розміщення обладнання зв'язку розташованому за адресою: м. Херсон, вул. Українська, 79 (далі - об'єкт оренди) (план-схема додається у вигляді додатку № 2), що належить орендодавцю на підставі договору купівлі-продажу ВТО 938495 від 25.01.2014 посвідчений приватним нотаріусом Моршаловою Л.В. за реєстраційним № 44.

Об'єкт оренди надається в оренду для розміщення обладнання базової станції стільникового мобільного зв'язку ПрАТ «Телесистеми України» (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору, орендодавець зобов'язаний, зокрема передати орендарю в оренду об'єкт оренди згідно з цим договором за актом приймання-передачі об'єкта оренди та забезпечити йому можливість безперешкодного користування об'єктом оренди відповідно до умов договору.

Згідно п. 4.1. договору за користування об'єктом оренди орендар сплачує місячну орендну плату у розмірі 2 350, 00 грн. (без ПДВ). З зазначеної суми орендарем, як податковим агентом відповідно до ст. 170 Податкового кодексу України стягується за рахунок орендодавця та сплачується сума податку з доходів фізичної особи у розмірі 15 % від вартості орендної плати.

Пунктом 5.3. договору передбачено, що при бажанні достроково звільнити орендований об'єкт оренди і припинити дію договору даного договору орендар попереджає про це орендодавця не пізніше ніж за 30 днів до такого звільнення.

Об'єкт оренди вважається повернутим орендодавцю з моменту підписання сторонами двостороннього акту прийому-передачі. Об'єкт оренди має бути повернуто орендодавцю в стані не гіршому, ніж те, що зафіксоване у підписаному сторонами акті прийому-передачі в оренду об'єкт оренди, з урахуванням його нормального фізичного зносу (п.п. 5.5. та 5.6. договору).

На виконання умов договору оренди, 25.01.2014 Чорний Євгеній Олександрович та Кравченко Анатолій Анатолійович передали, а Приватне акціонерне товариство «Телесистеми України» прийняло частину даху площею 30 кв.м. для розміщення антенних пристроїв та приміщення площею 10, 5 кв.м., для розміщення обладнання зв'язку розташованого за адресою: м. Херсон, вул. Українська, 79, про що складено акт прийому-передачі, який підписаний сторонами.

Так, у матеріалах справи наявна довіреність від 06.02.2014, посвідчена приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маршаловою Л.В, зареєстрована в реєстрі за № 88, відповідно до якої Кравченко А.А. уповноважив Чорного Євгенія Олександровича управляти належною йому на праві приватної власності частиною адміністративної будівлі № 1 літ. А, що розташована за адресою: м. Херсон, вул. Українська, буд. 79 та також надано право, зокрема, вести справи Кравченко А.А. щодо вищезазначеного майна у всіх судових установах.

Отже, 01.01.2015 між Фізичною особою-підприємцем Чорний Євгенієм Олександровичем (далі - орендодавець) та Приватним акціонерним товариством «Телесистеми України» (далі - орендар) укладено додаткову угоду до договору оренди №О-01/S НЕR НЕR0653/250114 від 25.01.2014, якою сторони вирішили викласти п. 4.1. договору у наступній редакції: «За користування об'єктом оренди орендар сплачує місячну орендну плату у розмірі 4 000, 00 грн.».

Пункт 5.1. договору викладено у наступній редакції: «Цей договір укладено на строк з 01.01.2015 по 31.12.2015».

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було отримано лист від Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України», в якому відповідач повідомив позивача, що у зв'язку з майбутньою оптимізацією мережі ПрАТ «Телесистеми України» має намір демонтувати телекомунікаційне обладнання, що знаходиться на орендованій у позивача площі, зокрема відповідач гарантував сплату грошового зобов'язання за оренду плату у повному обсязі згідно акту звірки на рахунок позивача та просив вважати договір оренди №О-01/S НЕR НЕR0653/250114 від 25.01.2014 розірваним з 17.10.2016.

Між тим, позивачем направлено на адресу відповідача претензію від 20.07.2017, в якій позивач просив протягом 7 календарних днів з моменту отримання даної претензії сплати заборгованість з орендної плати у сумі 766, 80 грн. та розмір подвійної орендної плати за час фактичного користування приміщенням за період з 28.10.2016 по 19.07.2017. у розмірі 72 000, 00 грн., що підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку від 20.07.2017 та отримана відповідачем 24.07.2017 згідно відстеження пересилання поштових відправлень за штрихкодовим ідентифікатором: 545.

Так, 25.07.2017 Приватним акціонерним товариством «Телесистеми України» (далі - орендар) та Приватними підприємцями Чорним Євгенієм Олександровичем, Кравченко Анатолієм Анатолійовичем (далі - орендодавець) складено та підписано акт прийому-передачі до договору оренди №О-01/S НЕR НЕR0653/250114 від 25.01.2014, відповідно до якого орендар здав, а орендодавець прийняв згідно договору оренди №О-01/S НЕR НЕR0653/250114 від 25.01.2014 частину даху площею 30 кв.м. для розміщення антенних пристроїв та приміщення площею 10, 5 кв.м. для розміщення обладнання зв'язку розташовану за адресою: м. Херсон, вул. Українська, 79.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконав зобов'язання за договором оренди щодо сплати орендної плати, у зв'язку з чим останній заборгував позивачеві 766, 80 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 73, 91 грн. - пені за загальний період з 03.03.2017 по 11.08.2017, 45, 24 грн. - інфляційних втрат та 8, 64 грн. - 3 % річних за загальний період з 03.03.2017 по 11.08.2017.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 72 000, 00 грн. - неустойки за несвоєчасне повернення орендованого майна.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору оренди №О-01/S НЕR НЕR0653/250114 від 25.01.2014, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором оренди.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

У відповідності до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Як встановлено судом вище, на виконання умов договору оренди, 25.01.2014 Чорний Євгеній Олександрович та Кравченко Анатолій Анатолійович передали, а Приватне акціонерне товариство «Телесистеми України» прийняв частину даху площею 30 кв.м. для розміщення антенних пристроїв та приміщення площею 10, 5 кв.м., для розміщення обладнання зв'язку розташованому за адресою: м. Херсон, вул. Українська, 79, про що складено акт прийому-передачі, який підписаний сторонами.

Судом також встановлено, що 25.07.2017 Приватним акціонерним товариством «Телесистеми України» (далі - орендар) та Приватними підприємцями Чорним Євгенієм Олександровичем, Кравченко Анатолієм Анатолійовичем (далі - орендодавець) складено та підписано акт прийому-передачі до договору оренди №О-01/S НЕR НЕR0653/250114 від 25.01.2014, відповідно до якого орендар здав, а орендодавець прийняв згідно договору оренди №О-01/S НЕR НЕR0653/250114 від 25.01.2014 частину даху площею 30 кв.м. для розміщення антенних пристроїв та приміщення площею 10, 5 кв.м. для розміщення обладнання зв'язку розташовану за адресою: м. Херсон, вул. Українська, 79.

Тож, з матеріалів справи вбачається, що за надані позивачем орендні послуги відповідач не розрахувався, внаслідок чого за Приватним акціонерним товариством «Телесистеми України», в особі філії Південне територіальне управління Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» утворилась заборгованість у розмірі 766, 80 грн., при цьому, орендоване приміщення за актом прийому - передачі відповідачем повернуто лише 25.07.2017.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, враховуючи умови п. 4.2. договору, відповідач зобов'язаний був перераховувати орендну плату щомісячно до 20 числа попереднього до звітного місяця, тобто починаючи з 21 числа кожного попереднього до звітного місяця, відбулося прострочення виконання грошового зобов'язання.

Отже, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 73, 91 грн. - пені за загальний період з 03.03.2017 по 11.08.2017, 45, 24 грн. - інфляційних втрат та 8, 64 грн. - 3 % річних за загальний період з 03.03.2017 по 11.08.2017.

Відповідно до п. 7.2. договору, стягнення заборгованості з орендної плати проводиться у встановленому законом порядку з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє в період порушення строків оплати, від суми заборгованості, за кожний день прострочки.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", сторони можуть домовитися про збільшення або зменшення встановленого законом розміру пені, зазначивши про це в договорі, за винятком випадків, коли згідно із законом зміна розміру штрафних санкцій за погодженням сторін не допускається (абзац третій частини другої статті 551 ЦК України, частина перша статті 231 ГК України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року).

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року).

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом перевірено правильність наданих позивачем розрахунків пені, 3% річних та інфляційних втрат і встановлено, що останні відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема, проведені з урахуванням моменту виникнення прострочення виконання грошового зобов'язання та за відповідний період прострочення.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що після порушення провадження у справі відповідач провів оплату наявної заборгованості у загальному розмірі 894, 54 грн. (яка складається з суми основного боргу по сплаті орендної плати у розмірі 766, 80 грн., пені у сумі 73, 91 грн., інфляційних втрат у розмірі 45, 24 грн. та 3 % річних у сумі 8, 64 грн.), що підтверджується платіжним дорученням № 12477 від 07.11.2017.

Так, відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 11 частини першоїстатті 80 Господарського процесуального кодексу України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для припинення провадження у справі № 916/21564/17 на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення основного боргу у розмірі 766, 80 грн., пені у сумі 73, 91 грн., інфляційних втрат у розмірі 45, 24 грн. та 3 % річних у сумі 8, 64 грн. які були сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості після порушення провадження у справі, за відсутністю предмету спору.

Таким чином, на день прийняття рішення у справі надані позивачем послуги оренди та нараховані штрафні санкції у вигляді пені за прострочення виконання грошового зобов'язання та суми 3 % річних і інфляційних втрат оплачені відповідачем у повному обсязі.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 72 000, 00 грн. - неустойки за несвоєчасне повернення орендованого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Частиною 2 ст. 291 Господарського кодексу України передбачено, що договір оренди припиняється у разі, зокрема закінчення строку, на який його було укладено.

Так, відповідно до п. 5.1. договору оренди №О-01/S НЕR НЕR0653/250114 від 25.01.2014 (в редакції додаткової угоди) від 01.01.2015, даний договір укладено на строк з 01.01.2015 по 31.12.2015».

Відповідно до ст. 764 Цивільного кодексу України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Тож, враховуючи зазначені вище приписи законодавства, приймаючи до уваги відсутність заперечень позивача протягом місяця після закінчення строку договору оренди щодо користування майном, суд зазначає, що договір оренди №О-01/S НЕR НЕR0653/250114 від 25.01.2014 вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений договором, тобто до 31.12.2016.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи позивачем було отримано лист від Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України», в якому відповідач повідомив позивача, що у зв'язку з майбутньою оптимізацією мережі ПрАТ «Телесистеми України» має намір демонтувати телекомунікаційне обладнання, що знаходиться на орендованій у позивача площа, зокрема відповідач гарантував сплату грошового зобов'язання за оренду плату у повному обсязі згідно акту звірки на рахунок позивача та просив вважати договір оренди №О-01/S НЕR НЕR0653/250114 від 25.01.2014 розірваним з 17.10.2016.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається. Якщо інше не передбачено законом або договором.

Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу (ч. 3 ст. 291 Господарського кодексу України).

Пунктом 5.3. договору передбачено, що при бажанні достроково звільнити орендований об'єкт оренди і припинити дію договору даного договору орендар попереджає про це орендодавця не пізніше ніж за 30 днів до такого звільнення.

Таким чином, враховуючи, що сторонами в укладеному договорі було погоджено розірвання договору в односторонньому порядку, суд приходить до висновку, що договір оренди №О-01/S НЕR НЕR0653/250114 від 25.01.2014 є розірваним з 17.10.2016.

В той же час, відповідно до п.п. 5.5. та 5.6. договору, об'єкт оренди вважається повернутим орендодавцю з моменту підписання сторонами двостороннього акту прийому-передачі. Об'єкт оренди має бути повернуто орендодавцю в стані не гіршому, ніж те, що зафіксоване у підписаному сторонами акті прийому-передачі в оренду об'єкт оренди, з урахуванням його нормального фізичного зносу.

Відповідно до частини четвертої статті 291 Господарського кодексу України, правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Статтею 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Згідно зі статтею 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Таким чином, у разі дострокового припинення цього договору, у відповідача виникає обов'язок повернути орендодавцю майно з оренди, оскільки договір припинив свою дію, внаслідок чого орендар втратив право на користування об'єктом оренди.

Проте, як вбачається з матеріалів справи орендоване майно: частина даху площею 30 кв.м. для розміщення антенних пристроїв та приміщення площею 10, 5 кв.м. для розміщення обладнання зв'язку розташовану за адресою: м. Херсон, вул. Українська, 79 було повернуто відповідачем лише 25.07.2017, про що сторонами складено акт прийому-передачі до договору оренди №О-01/S НЕR НЕR0653/250114 від 25.01.2014.

Тож, обгрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що після розірівання договору № О-01/S НЕR НЕR0653/250114 від 25.01.2014, відповідач не повернув майно за актом приймання-передавання, в результаті чого позивачем нараховано неустойку в сумі 72 000, 00 грн., яка нарахована за період з 28.10.2016 по 25.07.2017 (дата повернення об'єкту оренди).

Відповідно до ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Згідно абз. 2 п. 5.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна», неустойка передбачена ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, оскільки, на відміну від приписів статті 549 ЦК України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов'язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (пеня).

Таким чином, враховуючи прострочення повернення відповідачем орендованого майна, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача 72 000, 00 грн. неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

При цьому, суд не приймає до уваги твердження відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, стосовно того, що позивач в жовтні 2016 заблокував відповідачу доступ до об'єкту оренди, у зв'язку з чим відповідач був позбавлений можливості користуватися об'єктом оренди, оскільки у матеріалах справи відсутні належні та допустимі в розумінні ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України докази на підтвердження викладених відповідачем у відзиві обставин, зокрема докази, що підтверджують блокування позивачем доступу до орендованого майна, як підставу для невиконання відповідачем свого обов'язку в частині повернення орендованого майна позивачу.

Таким чином, враховуючи наведене вище, суд визнає обгрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача неустойки за несвоєчасне повернення орендованого майна у розмірі 72 000, 00 грн. та відповідно такою, що підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат з урахуванням часткового припинення провадження у справі, суд відзначає наступне.

Відповідно до п. 4.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», частиною другою статті 49 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.

Таким чином, враховуючи положення ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає судовий збір, сплачений позивачем, на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 75, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі № 916/2156/17 припинити на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України в частині стягнення 894, 54 грн., які складаються з суми основного боргу у розмірі 766, 80 грн., пені у сумі 73, 91 грн., інфляційних втрат у розмірі 45, 24 грн. та 3 % річних у сумі 8, 64 грн., за відсутністю предмету спору.

2. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Чорного Євгенія Олександровича задовольнити.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 7, ідентифікаційний код - 22599262), в особі філії Південне територіальне управління Приватного акціонерного товариства «Телесистеми України» на користь Фізичної особи-підприємця Чорного Євгенія Олександровича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код - НОМЕР_1) 72 000 (сімдесят дві тисячі) грн. 00 коп. - неустойки за несвоєчасне повернення орендованого майна та 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. - судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 19.12.2017.

Суддя Щербаков С.О.