донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

13.12.2017 справа №908/1103/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівСгара Е.В. Мартюхіної Н.О., Стойки О.В.
при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача-1: від відповідача-2: розглянувши апеляційну скаргу Тимошенко А.А. Гордієнко О.О. довіреність №498 від 10.11.2017 Харченко І.І. довіреність №698 від 13.05.2016 Дороз В.Ю. довіреність №01-9062/40, Озюменко Р.Ю. договір про надання правової допомоги №34-А/1 від 16.08.2016 Комунального підприємства Бердянської міської ради "Бердянський центральний ринок", м. Бердянськ Запорізької області
на рішення господарського суду Запорізької області
від12.09.2017
у справі№ 908/1103/17 (суддя Боєва О.С.)
за позовом до відповідачів: Комунального підприємства Бердянської міської ради "Бердянський центральний ринок", м. Бердянськ Запорізької області 1.Фізичної особи-підприємця Харченко Олени Олександрівни, м. Бердянськ Запорізької області 2.Бердянської міської ради Запорізької області, м. Бердянськ Запорізької області
провизнання незаконним та скасування п.1.27.2 рішення Бердянської міської ради Запорізької області від 16.03.2012р. №9; визнання недійсним договору від 26.03.2012р. про встановлення земельного сервітуту щодо земельної ділянки, яка знаходиться у розпорядженні Бердянської міської ради; скасування земельного сервітуту, встановленого договором

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 12.09.2017 по справі №908/1103/17 відмовлено в задоволенні позовних вимог Комунального підприємства Бердянської міської ради "Бердянський центральний ринок", м. Бердянськ Запорізької області до Фізичної особи-підприємця Харченко Олени Олександрівни, м. Бердянськ Запорізької області та Бердянської міської ради Запорізької області, м. Бердянськ Запорізької області про визнання незаконним та скасування п.1.27.2 рішення Бердянської міської ради Запорізької області від 16.03.2012р. №9; визнання недійсним договору від 26.03.2012р. про встановлення земельного сервітуту щодо земельної ділянки, яка знаходиться у розпорядженні Бердянської міської ради; скасування земельного сервітуту, встановленого договором.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Комунальне підприємство Бердянської міської ради "Бердянський центральний ринок", м. Бердянськ Запорізької області звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 12.09.2017 по справі №908/1103/17 та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Скаржник вважає, що рішення місцевого господарського суду від 12.09.2017 по справі №908/1103/17 є таким, що прийнято із порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначив, що судом взагалі не надано оцінки тому, що земельна ділянка, частина якої надана в користування не була сформована як об'єкт цивільних прав в порядку, визначеному тодішнім і чинним законодавством України. Вважає, що сервітут було встановлено на неіснуючий об'єкт цивільних прав, без формування нової земельної ділянки шляхом її відведення за проектом землеустрою щодо відведення та встановленням на неї обмеження у вигляді земельного сервітуту. Також зазначив, що висновок місцевого господарського суду про відсутність у позивача порушення прав, свобод, інтересів та як наслідок відсутність права на звернення до суду, є хибним та не відповідає обставинам справи. Так, до Комунального підприємства Бердянської міської ради "Бердянський центральний ринок" надійшли звернення громадян щодо можливості розміщення нових ярмаркових об'єктів на Приморській площі, а саме по вул. Горького, біля «Сонячного годинника», що свідчить про наявність в нього порушеного права.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2017р. було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий Сгара Е.В., судді Стойка О.В., Склярук О.І.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 29.11.2017р. у зв'язку із перебуванням судді Склярук О.І. у відпустці сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий Сгара Е.В., судді Стойка О.В., Мартюхіна Н.О.

Судове засідання, призначене на 13.12.2017р. відбувалось в режимі відеоконференції.

Позивач в судовому засіданні 13.12.2017р. наполягав на задоволенні апеляційної скарги, вважає рішення місцевого господарського суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідач-2 в судовому засіданні 13.12.2017р. підтримав позицію апелянта.

Відповідач-1 в судовому засіданні 13.12.2017р. заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та таким, що підлягає залишенню без змін. В процесі розгляду апеляційної скарги заявляв клопотання про відвід колегії суддів Донецького апеляційного господарського суду, які були залишені без задоволення ухвалами суду від 04.12.2017р. та 13.12.2017р.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням двадцять другої (позачергової) сесії VI скликання Бердянської міської ради Запорізької області "Про затвердження технічних документацій та надання дозволів на встановлення земельних сервітутів для розміщення та обслуговування тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності щодо земельних ділянок, які перебувають у розпорядженні Бердянської міської ради" від 16 березня 2012 року № 9 (далі - Рішення № 9) Бердянська міська рада Запорізької області затвердила технічну документацію та надала дозвіл на встановлення особистого платного земельного сервітуту щодо земельних ділянок, які перебувають у розпорядженні Бердянської міської ради, для розміщення та обслуговування тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, строком до 01.03.2019 р. Перелік осіб, яким встановлено право земельного сервітуту, зазначений у спірному рішенні починаючи з пункту 1.1 по пункт 1.105.

Зокрема, пунктом 1.27 (підпункт 1.27.2) зазначеного Рішення затверджено технічну документацію та надано дозвіл на встановлення особистого платного земельного сервітуту щодо земельної ділянки, що перебуває у Бердянського міського ради, для розміщення та обслуговування тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності, строком до 01.03.2019 р. - Фізичній особі-підприємцю Харченко Олені Олександрівні, щодо земельної ділянки, площею 0,0018га, розташованої за адресою: вул. Горького (в районі МАФ "Сонячний годинник"), м. Бердянськ, Запорізька область.

На підставі вказаного вище Рішення № 9 між Фізичною особою підприємцем Харченко Оленою Олександрівною (далі - сервітуарій) та Бердянською міською радою укладено договір про встановлення земельного сервітуту щодо земельної ділянки, яка знаходиться у розпорядженні Бердянської міської ради від 26.03.2012 р. (далі - Договір сервітуту).

Відповідно до п. 1.1 Договору сервітуту (в редакції додаткової угоди від 12.01.2015р.), предметом цього Договору є особистий строковий, платний сервітут, встановлений виключно Сервітуарію щодо земельної ділянки площею 0,0018 га (кадастровий номер :09:010:0293), розташованої за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Горького (в районі МАФ "Сонячний годинник"), на якій буде розміщуватись та використовуватись тимчасова споруда для провадження підприємницької діяльності.

Земельний сервітут встановлюється на підставі п.1.27.2 рішення Бердянської міської ради «Про затвердження технічних документацій та надання дозволів на встановлення земельних сервітутів для розміщення та обслуговування тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності щодо земельних ділянок, які перебувають у розпорядженні Бердянської міської ради (п.1.2. Договору сервітуту)

Згідно із п. 2.1 Договору сервітуту договір укладено строком до 01.03.2019 року.

Відповідно до п.4.1. Договору сервітуту за користування особистим строковим сервітутом для розміщення та використання тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності Сервітуарій сплачує річну плату.

Право користування за Договором було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 10.05.2014 року, номер запису про інше речове право 5605622.

Розпорядженням міського голови м. Бердянська Запорізької області «Про організацію проведення ярмарки Курортний сезон-2017» №106-р від 22.03.2017р. запроваджено:

- провести у місті Бердянську ярмарок «Курортний сезон - 2017» з метою створення сприятливих умов для збільшення обсягів конкурентоспроможної продукції та послуг, забезпечення науково-технічного і технологічного оновлення місцевого виробництва, підтримки місцевого товаровиробника, підвищення іміджу міста, розвитку ділового туризму, активізації інноваційного процесу та виробничої кооперації, залучення інвестиції;

- визначити організатором проведення ярмарку «Курортний сезон - 2017» КП БМР «Бердянський центральний ринок» з наданням права розпорядження місцями ярмаркових об'єктів;

- визначити для проведення ярмарку «Курортний сезон - 2017» наступну територію проведення ярмаркових заходів: у Центральній частині міста по проспекту Азовському (від пр. Перемоги до Приморської площі), на Приморській площі, по вул. Горького (від пр. Праці до вул. Горького в районі ж/б №51) згідно зі схемою. Проведення ярмаркових заходів дозволити з 01.05.2017р. по 30.10.2017р.

Листом виконавчого комітету Бердянської міської ради від 18.04.2017р. №01-2411/34 повідомлено позивача про наявні обмеження прав на землю переданих у користування для розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території проведення ярмаркових заходів згідно з додатком. До вказаного переліку обмежень зокрема включено спірний Договір сервітуту від 26.03.2012р., укладений між Фізичною особою підприємцем Харченко Оленою Олександрівною та Бердянською міською радою.

На думку позивача, вищевказані обставини не дозволяють йому належно здійснювати організацію проведення ярмарку «Курортний сезон - 2017», у зв'язку із чим Комунальне підприємство Бердянської міської ради "Бердянський центральний ринок" звернулось до місцевого господарського суду із позовом до Фізичної особи-підприємця Харченко Олени Олександрівни та Бердянської міської ради Запорізької області, яким просило:

- визнати незаконним та скасувати п.1.27.2 рішення Бердянської міської ради Запорізької області від 16.03.2012р. №9 "Про затвердження технічних документацій та надання дозволів на встановлення земельних сервітутів для розміщення та обслуговування тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності щодо земельних ділянок, які перебувають у розпорядженні Бердянської міської ради";

- визнати недійсним договір від 26.03.2012р. про встановлення земельного сервітуту щодо земельної ділянки, яка знаходиться у розпорядженні Бердянської міської ради, площею 0,0018 га., кадастровий номер: :09:010:0293, розташованої за адресою: вул. Горького (в районі МАФ «Сонячний годинник»), м. Бердянськ, Запорізька область, укладений між Бердянською міською радою Запорізької області та фізичною особою-підприємцем Харченко Оленою Олександрівною;

- скасувати земельний сервітут, встановлений договором від 26.03.2012р. про встановлення земельного сервітуту щодо земельної ділянки, яка знаходиться у розпорядженні Бердянської міської ради, площею 0,0018 га., кадастровий номер: :09:010:0293, розташованої за адресою: вул. Горького (в районі МАФ «Сонячний годинник»), м. Бердянськ, Запорізька область, укладений між Бердянською міською радою Запорізької області та фізичною особою-підприємцем Харченко Оленою Олександрівною.

При розгляді вищевказаних вимог, судова колегія апеляційного господарського суду виходить з наступного.

Відповідно до статті 140 Конституції України, місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами (ч.ч. 1, 3 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Згідно із частиною 1 статті 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Статтями 46, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що сільська, селищна, міська, районна у місті, районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також постійних комісій ради. Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до частини 1 статті 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Згідно п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Статтею 3 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту "г" частини 3 статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян чи юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішеннями органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

За приписами статті 98 Земельного Кодексу України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Статтею 100 Земельного Кодексу України встановлено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

За приписами статті 99 Земельного кодексу України, власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути.

Відповідно до ч. 2 ст. 401 Цивільного кодексу України сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно ст. 402 Цивільного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Статтею 403 Цивільного кодексу України визначено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений. Збитки, завдані власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах.

З аналізу наведених вище положень законодавства вбачається, що встановлення сервітуту можливе двома способами: сервітут, за яким власник або землекористувач земельної ділянки претендує на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками) та особистий сервітут, який може належати іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. А саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Комунальне підприємство Бердянської міської ради "Бердянський центральний ринок" в обґрунтування поданого позову зазначило, що земельна ділянка, яка надана в особистий сервітут згідно пункту 1.27.2 рішення Бердянської міської ради Запорізької області, передана в користування за відсутності розробленого та затвердженого проекту землеустрою щодо відведення, та перебуває у зоні прибережної смуги, що є прямим порушенням положень ст.ст. 1, 85, 88 Водного кодексу України та ст. 59 Земельного кодексу України.

Крім того, позивач вважає, що наявні обмеження прав на землю стосовно якої укладено спірний Договір сервітуту не дозволяють йому належно здійснювати організацію проведення ярмарку «Курортний сезон - 2017».

В той же час, судова колегія апеляційного господарського суду не може погодитись із вищевказаним, враховуючи наступне.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1,2 ст. 20 Господарського кодексу України, встановлено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Згідно ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, за приписами чинного законодавства, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

При цьому, визначальним моментом для звернення відповідної особи до суду є наявність у неї порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Як вже зазначалось вище, розпорядженням міського голови м. Бердянська Запорізької області «Про організацію проведення ярмарки Курортний сезон-2017» №106-р від 22.03.2017р. запроваджено проведення ярмарки на території міста Бердянська, організатором проведення ярмарку визначено Комунальне підприємство Бердянської міської ради "Бердянський центральний ринок".

Листом виконавчого комітету Бердянської міської ради від 18.04.2017р. №01-2411/34 повідомлено позивача про наявні обмеження прав на землю переданих у користування для розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території проведення ярмаркових заходів згідно з додатком. До вказаного переліку обмежень прав на землю включено спірний Договір сервітуту від 26.03.2012 р., укладений між Фізичною особою підприємцем Харченко Оленою Олександрівною та Бердянською міською радою.

Матеріали справи свідчать, що Бердянська міська рада, як належний розпорядник земельних ділянок комунальної власності на території міста Бердянська, прийняла в межах своєї компетенції рішення про надання Харченко Олені Олександрівні земельної ділянки, що розташована за адресою: м. Бердянськ, вул. Горького в районі МАФ «Сонячний годинник» для розміщення та використання споруди з метою провадження підприємницької діяльності, що було оформлено Договором сервітуту від 26.03.2012р.

В той же час, Комунальне підприємство Бердянської міської ради "Бердянський центральний ринок" отримало право проведення ярмарки «Курортний сезон-2017» лише в 2017 році на підставі розпорядження міського голови м. Бердянська Запорізької області №106-р від 22.03.2017р., тобто після прийняття оскаржуваного рішення Бердянської міської ради Запорізької області № 9 від 16.03.2012 року та укладання договору сервітуту від 26.03.2012р.

При цьому, прийняття розпорядження міського голови м. Бердянська Запорізької області «Про організацію проведення ярмарки Курортний сезон-2017» №106-р від 22.03.2017р. жодним чином не змінили правовідносини, що виникли раніше на підставі рішення Бердянської міської ради Запорізької області № 9 від 16.03.2012 року та договору сервітуту від 26.03.2012р., зважаючи на відсутність відповідних рішень Бердянської міської ради з цього питання.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що право позивача з організації ярмарку «Курортний сезон - 2017» на території, що встановлена розпорядженням міського голови м. Бердянська Запорізької області «Про організацію проведення ярмарки Курортний сезон-2017» №106-р від 22.03.2017р. не є безумовним та абсолютним, оскільки таке право повинно враховувати наявність вже встановлених раніше речових титулів та обмежень на відповідній території, зокрема відповідних сервітутів.

Так, відповідно до ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані, в тому числі, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Тобто, саме на Комунальне підприємство Бердянської міської ради "Бердянський центральний ринок" покладено обов'язок не порушувати прав землекористувачів суміжних земельних ділянок, а також дотримуватись правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів, зважаючи на хронологію отримання сторонами відповідних прав на спірну земельну ділянку. В той же час, обов'язки землекористувачів, встановлені ст. 96 Земельного кодексу України є також обов'язковими і для сервітуарія.

Також судова колегія апеляційного господарського суду зазначає про відсутність в матеріалах справи належних доказів в розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, які б свідчили, що вся площа земельної ділянки, передана в користування Фізичній особі підприємцю Харченко Олені Олександрівні на підставі договору сервітуту від 26.03.2012р., входить в межи території на якій позивач повинен організувати проведення ярмарку.

Крім того, Комунальне підприємство Бердянської міської ради "Бердянський центральний ринок" не надало доказів неможливості спільного використання спірної земельної ділянки із відповідачем-1, а також доказів, які б свідчили, що Фізична особа підприємець Харченко Олена Олександрівна здійснює перешкоди в проведенні ярмарку «Курортний сезон - 2017».

До того ж, відповідно до п.3 розпорядження міського голови м. Бердянська Запорізької області «Про організацію проведення ярмарки Курортний сезон-2017» №106-р від 22.03.2017р. встановлено проведення ярмаркових заходів в чітко обумовлений період: з 01.05.2017р. по 30.10.2017р., що свідчить про тимчасовість прав позивача з організації ярмарку на відповідній території.

В той же час, оспорюваний договір сервітуту від 26.03.2012р. укладено до 01.03.2019р., що зумовило виникнення довгострокових та стабільних правовідносин між Фізичною особою підприємцем Харченко Оленою Олександрівною та Бердянською міською радою, наслідком яких є, в тому числі, внесення сервітуарієм плати за землю до місцевого бюджету.

На думку колегії суддів апеляційного господарського суду, заявлені Комунальним підприємством Бердянської міської ради "Бердянський центральний ринок" позовні вимоги, направлені на порушення принципу стабільності земельних правовідносин та взагалі не спрямовані на захист прав позивача, зважаючи на тимчасовість проведення останнім ярмарки «Курортний сезон-2017».

Крім того, постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 02.10.2013 р. у справі № 0870/3673/12, яка набрала законної сили, було відмовлено в задоволенні позовних вимог Бердянського міжрайонного прокурора до Бердянської міської ради Запорізької області щодо скасування рішення сесії Бердянської міської ради від 16.03.2012 р. № 9 «Про затвердження технічних документацій та надання дозволів на встановлення земельних сервітутів для розміщення та обслуговування тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності щодо земельних ділянок, які перебувають у розпорядженні Бердянської міської ради», за винятком пунктів 1.39, 1.53.1 та 1.57.2 вказаного рішення.

Вищевказаною постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 02.10.2013 р. у справі № 0870/3673/12 було встановлено, що при винесенні спірного рішення, за винятком пунктів 1.39, 1.53.1 та 1.57.2, Бердянська міська рада діяла в межах повноважень, у спосіб та порядку, визначеним законом, оскільки останній не містить жодних заборон на встановлення особистих сервітутів на земельні ділянки для провадження підприємницької діяльності та розміщення тимчасових споруд.

Враховуючи наведене вище, рішення Бердянської міської ради Запорізької області від 16.03.2012р. №9 "Про затвердження технічних документацій та надання дозволів на встановлення земельних сервітутів для розміщення та обслуговування тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності щодо земельних ділянок, які перебувають у розпорядженні Бердянської міської ради" та договір про встановлення земельного сервітуту від 26.03.2012р., з огляду на підстави позову, жодним чином не можуть порушувати та не порушують охоронюваних законом прав та інтересів Комунального підприємства Бердянської міської ради "Бердянський центральний ринок" на спірну земельну ділянку, які виникли лише у 2017 році, у зв'язку із чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Крім того, судова колегія апеляційного господарського суду зазначає, що згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело прав.

Зокрема, Європейський Суд наголошує на тому, що особа на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має повне право розумно очікувати, що якщо місцевий орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади.

Європейській суд з прав людини вказує, що поняття "майно" в розумінні статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод охоплює поняття "правомірні очікування" тобто законні сподівання вчиняти певні дії відповідно до виданого державними органами дозволу. (Справа "Пайн Велі Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії").

Суд неодноразово підкреслював особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" Онер'їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" "Москаль проти Польщі").

Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", "Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер'їлдіз проти Туреччини", "Беєлер проти Італії").

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення "Москаль проти Польщі").

Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.

З іншого боку, потреба виправити колишню "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки").

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії").

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" та у справах "Ґаші проти Хорватії" "Трґо проти Хорватії").

За таких обставин, Фізична особа підприємець Харченко Олена Олександрівна як особа, яка здійснює мирне володіння майном на підставі договору про встановлення земельного сервітуту від 26.03.2012р., використовує останнє за цільовим призначенням та сплачує відповідну плату на користь місцевого бюджету, навіть в разі порушення органом місцевого самоврядування вимог закону під час передачі вищевказаної земельної ділянки, не може бути позбавлена права її використання, зважаючи на вищевказану практику Європейського суду з прав людини.

Посилання апелянта, що підставою для скасування рішення місцевого господарського суду є ненадання належної оцінки зверненням ОСОБА_11 від 10.05.2017р. та ОСОБА_12 від 12.07.2017р., які свідчать про порушення його охоронюваних законом прав та інтересів, не приймаються колегією суддів апеляційного господарського суду, враховуючи наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що на адресу Комунального підприємства Бердянської міської ради "Бердянський центральний ринок" надійшли аналогічні за своїм змістом звернення ОСОБА_11 від 10.05.2017р. та ОСОБА_12 від 12.07.2017р., яким останні просили розглянути можливість розміщення нових ярмаркових об'єктів на Приморській площі зокрема по вул. Горького поряд з «Сонячним годинником».

В той же час, апеляційний господарський суд зазначає, що вирішення питання з організації нових ярмаркових об'єктів на території міста Бердянська в силу вимог діючого законодавства та рішень органу місцевого самоврядування, покладено на Бердянську міську раду, а Комунальне підприємство Бердянської міської ради "Бердянський центральний ринок" лише організовує проведення ярмарку «Курортний сезон - 2017» на підставі розпорядження міського голови м. Бердянська Запорізької області «Про організацію проведення ярмарки Курортний сезон-2017» №106-р від 22.03.2017р. згідно відповідної схеми та не наділено правом самостійно встановлювати нові місця для проведення ярмарки, що також свідчить про відсутність у позивача порушеного права.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, як зазначається в частині 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оспорюваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв'язку із чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Запорізької області від 12.09.2017 по справі №908/1103/17 підлягає залишенню без змін з підстав викладених в постанові апеляційного господарського суду.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Бердянської міської ради "Бердянський центральний ринок", м. Бердянськ Запорізької області на рішення господарського суду Запорізької області від 12.09.2017 по справі №908/1103/17 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 12.09.2017 по справі №908/1103/17 - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Е.В. Сгара

Судді: Н.О. Мартюхіна

О.В. Стойка