ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2017р. Справа № 914/2689/16

За позовом: Франківської районної адміністрації Львівської міської ради,

м. Львів

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Каряки Інни Олександрівни,

м. Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Львівська міська рада, м. Львів

про демонтаж об'єкта самочинного будівництва.

Суддя М. Синчук

при секретарі Карась Х.

За участю представників:

від позивача: Качабульський І.В. - довіреність від 11.01.2016 р. №4-3501-42;

від відповідача : Дручек В.С. - довіреність від 17.11.2016 р. б/н;

від третьої особи: не з'явився.

Представникам сторін та третій особі, які зявивлись в судове засідання роз'яснено права та обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до відповідача: Фізичної особи - підприємця Каряки Інни Олександрівни про демонтаж об'єкта самочинного будівництва.

Ухвалою суду від 24.10.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 10.11.2016р.(суддя Галамай О.З.)

Ухвалою суду від 10.11.2016 р. залучено до участі у справі Львівську міську раду в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та відкладено розгляд справи на 30.11.2016 р. з підстав, викладених в ухвалі.

29.11.2016 р. відповідачем через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації Господарського суду Львівської області подано клопотання про зупинення провадження у справі до набрання рішенням Франківського районного суду м. Львова у справі № 465/249/15-а законної сили (вх. № 5671/16).

Ухвалою суду від 30.11.2016 р. зупинено провадження у справі № 914/2689/16 відповідно до частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України до вирішення і набрання рішенням Франківського районного суду м. Львова у справі № 465/249/15-а законної сили.

У зв'язку із закінченням терміну повноважень судді Галамай О.З. проведено повторний автоматизований розподіл судової справи №914/2689/16 та призначено головуючого суддю Синчука М.М.

07.11.2017 р., через канцелярію суду, представник позивача подав клопотання про поновлення провадження у справі №914/2689/16, оскільки постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2017 р. у справі №876/9444/17 скасовано постанову Франківського районного суду м. Львова від 08.06.2017 р. у справі №465/249/15-а, у задоволенні позовних вимог Каряки Інни Олександрівни до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження відмовлено.

Ухвалою суду від 08.11.2017 р. провадження у справі поновлено, розгляд справи призначено на 22.11.2017 р.

В судовому засіданні 22.11.2017 р. оголошено перерву до 11.12.2017 р.

В судове засідання 11.12.2017 р. представник позивача з'явився, позовні вимоги підтримав.

В судове засідання 11.12.2017 р. представник відповідача з'явився, просить суду в задоволенні позовних вимог відмовити у зв'язку із спливом строку позовної давності.

В судове засідання 11.12.2017 р. представник третьої особи не з'явився. Через канцелярію суду, 11.12.2017 р., надіслав факсограмою клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку із неможливістю забезпечити участь уповноваженого представника в судове засідання.

Суд розглянув клопотання про відкладення розгляду справи та відмовив в задоволенні з огляду на наступне.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (підпункт 3.9.2 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 р. № 18 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Строки, що встановлюються судом (наприклад, строк для усунення недоліків позовної заяви чи апеляційної скарги), повинні відповідати принципу розумності. Визначаючи (на власний розсуд) тривалість строку розгляду справи, суд враховує принципи диспозитивності та змагальності, граничні строки, встановлені законом, для розгляду справи при визначенні строків здійснення конкретних процесуальних дій, складність справи, кількість учасників процесу, можливі труднощі у витребуванні та дослідженні доказів тощо. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Відповідно до ч.3 ст.22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із пунктом 3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011р. пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи господарський суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Згідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вислухавши представників сторін та третьої особи, проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.

Розпорядженням Франківської районної адміністрації від 09.12.2014 р. №563 «Про демонтаж самочинно встановлених дерев'яних павільйонів та літніх майданчиків в парковій зоні на вул. Є.Коновальця - вул. Житомирській» зобов'язано Фізичну особу - підприємця Каряку Інну Олександрівну у місячний термін за власні кошти демонтувати самочинно встановлені дерев'яні павільйони площами 80,50 кв.м. та 17,00 кв.м. та літні майданчики площами 17,80 кв.м., 12,00 кв.м. та 115,00 кв.м. в парковій зоні на вул. Є.Коновальця - вул. Житомирській у м. Львові.

Заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 30.12.2010 р. позов Фізичної особи - підприємця Каряки Інни Олександрівни задоволено. Визнано за Фізичною особою - підприємцем Карякою Інною Олександрівною право власності на нежитлове приміщення - павільйон, загальною площею 250 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Коновальця, 111 «а».

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 16.12.2013 р. заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 30.12.2010 р. скасовано, у задоволенні позову Фізичної особи - підприємця Каряки Інни Олександрівни про визнання за Фізичною особою - підприємцем Карякою Інною Олександрівною права власності на нежитлове приміщення та його реєстрацію відмовлено.

Постановою №287 адміністративної комісії при Франківській районній адміністрації Львівської міської ради від 13.06.2013 р. на Фізичну особу - підприємця Каряку Інну Олександрівну накладено адміністративне стягнення - штраф в розмірі 1 700,00 грн, який в добровільному порядку оплачено Фізичною особою - підприємцем Каряк Інною Олександрівною.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.10.2017 р. у справі № 876/9444/17 скасовано постанову Франківського районного суду міста Львова від 08 червня 2017 року у справі № 465/249/15-а, якою скасовано розпорядження за № 563 від 09.12.2014 року «Про демонтаж самочинно встановлених дерев'яних павільйонів та літніх майданчиків в парковій зоні на вул. Є.Коновальця - вул. Житомирській», та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження за № 563 від 09.12.2014 року «Про демонтаж самочинно встановлених дерев'яних павільйонів та літніх майданчиків в парковій зоні на вул. Є.Коновальця - вул. Житомирській» - відмовлено.

23.11.2017 р. районною адміністрацією, за участю ЛКП «Львівський ліхтар» обстежено об'єкт самочинного будівництва та складено відповідний акт з якого вбачається, що об'єкт самочинного будівництва на вул. Є.Коновальця - вул. Житомирській не демонтовано.

З огляду на вищенаведені обставини, враховуючи, що відповідач добровільно розпорядження не виконує, позивач звернувся до господарського суду з вимогою примусово демонтувати самочинно встановлені дерев'яні павільйони площами 80,50 кв.м. та 17,00 кв.м. та літні майданчики площами 17,80 кв.м., 12,00 кв.м. та 115,00 кв.м. в парковій зоні на вул. Є.Коновальця - вул. Житомирській у м. Львові.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Тобто, право на судовий захист у суб'єкта господарювання виникає у разі порушення або оспорювання його права або охоронюваного законом інтересу.

Статтею 16 Цивільного кодексу України закріплено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, якою визначено способи захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Перелік способів захисту прав та інтересів, зазначений у вказаних нормах, не є вичерпним; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позивач звернувся до суду з позовною вимогою про демонтаж самочинно встановлених дерев'яних павільйонів площами 80,50 кв.м. та 17,00 кв.м. та літні майданчики площами 17,80 кв.м., 12,00 кв.м. та 115,00 кв.м. в парковій зоні на вул. Є.Коновальця - вул. Житомирській у м. Львові.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращення мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

За частинами 1 та 4 статті 20 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом; рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов'язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

В силу приписів ст. 73 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні", акти ради, виконавчого комітету міської ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Відповідно до правил благоустрою м. Львова, затверджених ухвалою Львівської міської ради від 21.04.2011р., мала архітектурна форма (МАФ) для провадження підприємницької діяльності - невелика споруда для здійснення підприємницької діяльності торговельно-побутового призначення, що виконується з полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без влаштування заглиблених у грунт фундаментів з розмірами, визначеними діючими нормативними документами.

Судом встановлено, що на виконання даної ухвали, Франківською районною адміністрацією було винесено розпорядження Франківської районної адміністрації від 09.12.2014 р. №563 «Про демонтаж самочинно встановлених дерев'яних павільйонів та літніх майданчиків в парковій зоні на вул. Є.Коновальця - вул. Житомирській» та зобов'язано Фізичну особу - підприємця Каряку Інну Олександрівну у місячний термін за власні кошти демонтувати самочинно встановлені дерев'яні павільйони площами 80,50 кв.м. та 17,00 кв.м. та літні майданчики площами 17,80 кв.м., 12,00 кв.м. та 115,00 кв.м. в парковій зоні на вул. Є.Коновальця - вул. Житомирській у м. Львові.

Однак, відповідач розпорядження не виконав, добровільно об'єкт не демонтував.

З огляду на вищенаведене, дослідивши всі докази в їх сукупності, враховуючи, що на час розгляду даної справи розпорядження про демонтаж об'єкта відповідача є чинними, а останній не виконує його в добровільному порядку, суд дійшов висновку позовні вимоги Франківської районної адміністрації задоволити.

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків пропуску позовної давності до позовних вимог, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як встановлено судом, дії відповідача щодо самовільного встановлення тимчасової споруди, є триваючим правопорушенням, створюють перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою на якій розташовані тимчасові споруди, що є порушенням права позивача.

Враховуючи вище викладене, заява про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню.

За умовами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір слід покласти на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4-3, 27, 33, 34, 43, 49, 69, 75, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Зобов'язати Фізичну особу - підприємця Каряку Інну Олександрівну (адреса: АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) демонтувати дерев'яні павільйони площами 80,50 кв.м. та 17,00 кв.м. та літні майданчики площами 17,80 кв.м., 12,00 кв.м. та 115,00 кв.м. в парковій зоні на вул. Є.Коновальця - вул. Житомирській у м. Львові.

Стягувач: Франківська районна адміністрація Львівської міської ради (адреса:79044, м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 85, ідентифікаційний ).

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Каряки Інну Олександрівну (адреса: АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Франківської районної адміністрації Львівської міської ради (адреса:79044, м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 85, ідентифікаційний ) 1 378, 00 грн. - судового збору.

3. Накази видати відповідно до вимог ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91- 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 14.12.2017 р.

Суддя Синчук М.М.