ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2017р. Справа № 914/2230/17

За позовом: військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі Позивач 1 : Кабінет Міністрів України , м.Київ

Позивач 2 : Державний концерн «Укроборонпром», м.Київ

Позивач 3 : Державне підприємство «Укроборонресурси», м.Київ

До відповідача: Фізична особа підприємець Войтюк Володимир Степанович, м.Стрий

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, м.Львів

про зобов'язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,3802 га, що розташована за адресою :Львівська область, м.Стрий, вул.. Сколівська,14

В судове засідання з'явились:

від прокуратури : Гальчинський С.О.- (посв.№036378)

від позивача 1: не з'явився

від позивача 2 : не з'явився

від позивача 3 : Рябошапка І.І. представник

від відповідача: не з'явився

від третьої особи : не з'явився

Суддя Березяк Н.Є.

Секретар судового засідання Кравець О.І.

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України Державний, Концерну «Укроборонпром», Державного підприємства «Укроборонресурси» до Фізичної особи підприємця Войтюка Володимира Степановича про зобов'язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,3802 га, що розташована за адресою :Львівська область, м.Стрий, вул.. Сколівська,14.

Ухвалою суду від 01.11.2017 р. порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 27.11.2017 р. Цією ж ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Головне управління Держгеокадастру у Львівській області.

В судовому засіданні 27.11.2017 року представник прокуратури та позивача 1 позовні вимоги підтримали повністю, просили задоволити позов з підстав і мотивів, викладених в позовній заяві, матеріалах справи та наданих поясненнях. В обґрунтування позовних вимог посилаються на ті обставини, що земельна ділянка площею 14,1228 га за адресою м.Стрий вул.. Сколівська,14 належить на праві постійного користування державному підприємству «Укроборонресурси» на підставі державного Акту серії ЯЯ « 184897. В ході проведення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, за використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності було встановлено, що відповідач допустив самовільне зайняття земельної ділянки площею 0,3802 га та користується нею без правовстановлюючих документів, за що його було притягнуто до адміністративної відповідальності. З огляду на ті обставини, що відповідач вимоги припису не усунув, прокурор просить задоволити позов та зобов'язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку.

В судовому засіданні 27.11.2017 року представник відповідача-2 проти позову заперечив з підстав і мотивів, викладених у відзиві на позов. В обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що 6ним придбано об'єкти нерухомості, що розташовані на спірній земельній ділянці, а відтак вважає що до нього перейшло право користування спірною земельною ділянкою. З огляду на викладене, просить в задоволенні позову відмовити.

В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників процесу, розгляд справи було відкладено.

В судовому засіданні 13.12.2017 року прокурор та представник позивача-3 позовні вимоги підтримали, просили задоволити позов з підстав, викладених в матеріалах справи та наданих поясненнях.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив. Розгляд справи відбувається з врахуванням його пояснень, наданих в попередньому судовому засіданні та викладених у відзиві на позов.

В судовому засіданні 13.12.2017 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

Згідно з договором купівлі-продажу частини будівель та споруд від 12.01.2010 року , укладеного між Державним підприємством Міністерства оборони України «Укроборонресурси» (Продавець) та фізичною особою - підприємцем Войтюком Володимиром Степановичем (Покупець) придбано у власність 4/100 ідеальних частин будівель і споруд військового містечка А2735, що розташовуються за адресою :Львівська область, м.Стрий вул.. Сколівська 14, а саме: сховище( склад) площею 959,70 кв.м., огорожа №4 -24,0 м/п, огорожа №5 - 24,0 м/п та ворота №7.

Відповідно до Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №184897, державне підприємство «Укроборонресурси» використовує земельну ділянку площею 14,1228 га за адресою Львівська область, м.Стрий вул. Сколівська,14.

Власником земельних ділянок, закріплених за суб'єктами, що перебувають у сфері управління Державного Концерну «Укроборонпром» та ДП «Укроборонресурси» є держава в особі Кабінету Міністрів України.

При проведенні перевірки дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки площею 14,1228 га , що знаходиться за адресою : Львівська область, м.Стрий, вул.. Сколівська,14, Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області в червні 2017 року виявлено, що Войтюк В.С. без належних правових підстав використовує частину земельної ділянки площею 0,3802 га, про що складено Акт перевірки № 180-ДК-ДК-/126/АП/09/01/17 від 21 червня 2017 року .

За результатами проведеної перевірки Войтюку В.С. вручено припис №180-ДК/0072Пр/03/01/-17 від 26 червня 2017 року з вимогою усунути виявлене порушення.

Станом на 25.10.2017 року відповідач припис не виконав та продовжує використовувати земельну ділянку площею 0,3802 га без правовстановлюючих документів, що стало підставою звернення військового прокурора з позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного Концерну «Укроборонпром», Державного підприємства «Укроборонресурси» до Фізичної особи підприємця Войтюка Володимира Степановича про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

На органи прокуратури відповідно до ст. 1311 Конституції України та ст..2 Закону України «Про прокуратуру» покладено представництво інтересів держави в суді у випадках визначених законом.

Право на звернення прокурора або його заступника до господарського суду в інтересах держави передбачено ч. 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 1 ГПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Звертаючись з позовом в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного Концерну «Укроборонпром», Державного підприємства «Укроборонпромресурси» прокурор обґрунтовує порушення інтересів держави відповідачем шляхом самовільного зайняття земельної ділянки, що належить на праві постійного користування ДП МОУ «Укроборонпромресурси».

Згідно з Додатком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2011 року №374 «Про внесенння змін до постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 року № 1221» , Державне підприємство Міністерства оборони України «Укроборонпромресурси» включено до складу Державного концерну «Укроборонпром».

Відповідно до ст..3 Закону України «Про особливості управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі» суб'єктами управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі є :Кабінет Міністрів України; Державний концерн «Укроборонпром».

Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст. З ЗК України).

Стаття 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» передбачає, що Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 2 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» до основних завдань Кабінету Міністрів України належать забезпечення рівних умов для розвитку всіх форм власності; здійснення управління об'єктами державної власності відповідно до закону.

Статтею 13 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень Кабінету Міністрів України належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Згідно ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або користування для всіх потреб.

Відповідно до п. п. б, г ч. 1 ст. 90 ЗК України власники земельної ділянки мають право самостійно господарювати на землі та на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом.

Згідно ст. ст. 157, 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власника землі або землекористувача без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Також передбачено, що відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють, зокрема юридичні особи, які використовують земельні ділянки.

У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на дату звернення з позовом до суду відповідач самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,3802 га, яка знаходиться у м.Стрий на вул.. Сколівській,14 і користується нею без належних правових підстав, чим порушує вимоги чинного законодавства України. Даний факт підтверджується Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 21.06.2017 року ( а.с.3-4) , приписом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 26.06.2017 року ( а.с.5-6) з якого вбачається, що відповідач використовує земельну ділянку загальною площею 0,5800 га, з яких 0,1998 га під об'єктами нерухомого майна, що належать йому на праві власності, а решта територія площею 0,3802 га зайнята відповідачем самовільно і використовується ним без жодних правових підстав.

Також, 26.06.2017 р. Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області винесено постанову про накладення адміністративного стягнення № 180-ДК/0061 По/08/01/-17, відповідно до якої Войтюка Володимира Степановича визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КупАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Жодних належних і допустимих доказів , які підтверджують правомірність користування відповідачем спірною земельною ділянкою площею 0,3802 га Фізична особа підприємець Войтюк В.С. суду не надав.

Що стосується його заперечень з посиланням на ст.120 ЗК України, то вони не обґрунтовані і спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, в обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що в зв'язку з придбанням ним об'єктів нерухомого майна до нього перейшло право користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані.

Як вже зазначалося раніше, що підтверджується Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 21.06.2017 року ( а.с.4) , земельна ділянка розташована під об'єктами нерухомого майна загальною площею 0,1998 га, а земельна ділянка обгороджена парканом займає площу 0,5800 га. Відтак, як вбачається із зазначеного Акту, земельна ділянка самовільно зайнята відповідачем, якою він користується без жодних правовстановлюючих документів, яка не зайнята об'єктами нерухомого майна становить 0,3802 га.

Є необґрунтованим і не заслуговує на увагу суду посилання відповідача на те, що в зв'язку із придбанням ним об'єктів нерухомого майна до нього перейшло право користування земельною ділянкою пропорційно від площі придбаної нерухомості та площі території військового містечка.

Згідно 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

У відповідності до ч. 1ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок,що перебувають у державній або комунальній власності,здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема, розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб (абз.2 ч.2 ст.134 ЗК України).

Статтею 377 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю чи споруду, надані у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Аналогічно в ч. 2 ст. 120 Земельного кодексу зазначено, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то у разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

За ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до п.2.12 Постанови пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 року «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», якщо попередній власник житлового будинку (будівлі, споруди) користувався земельною ділянкою, на якій розміщено відповідне нерухоме майно на підставі договору оренди, новий власник може вимагати переоформлення права користування земельною ділянкою на своє ім'я в установленому законом порядку, в тому числі з додержанням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» і статті 125 ЗК України, яка пов'язує виникнення права на земельну ділянку з моментом державної реєстрації відповідного права.

До нового власника нерухомого майна переходить саме право на користування земельною ділянкою на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього власника нерухомого майна, тобто право користування земельною ділянкою повинно бути оформлено з новим власником нерухомого майна в порядку, встановленому чинним законодавством.

Таким чином, як положеннями ст..ст.120,125 ЗК України, так і положеннями ст.7 Закону України «Про оренду землі» передбачено перехід права користування земельною ділянкою до нового власника об'єкту нерухомості, розташованого на ній, після державної реєстрації такого права у встановленому Законом порядку.

Станом на час розгляду даної справи відповідач не надав суду доказів прийняття компетентним органом рішення про передачу в оренду позивачу спірної земельної ділянки площею 0,3802 га, як і не надав доказів звернення у встановленому законом порядку про передачу йому спірної земельної ділянки в оренду , не надав доказів укладення земельного сервітуту чи будь-якого іншого оформлення права користування спірною земельною ділянкою.

Відшкодування відповідачем витрат із сплати земельного податку не є належним і допустимим доказом правомірності використання спірної земельної ділянки.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно пункту 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 року №18, у випадку, якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги, що докази оформлення у встановленому законом порядку права користування спірною земельною ділянкою відповідач суду не надав, клопотань про неможливість подання таких доказів відповідач не заявляв, суд приходить висновку, що позовні вимоги обґрунтовані наданими доказами і підлягають до задоволення.

Судовий збір покласти на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4-3,12, 27, 32, 33, 34, 35, 43, 49, 82-85, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задоволити повністю.

2. Зобов'язати Фізичну особу підприємця Войтюка Вододимира Степановича (АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1) звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,3802 га, що розташована за адресою :Львівська область, см.Стрий, вул.. Сколівська,14.

Стягувач: Державне підприємство Міністерства оборони України «Укроборонресурси» Державного концерну «Укроборонпром» (03039, м.Київ, Саперно-Слобідський проїзд,3, ).

3.Стягнути з Фізичної особи підприємця Войтюка Вододимира Степановича (АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Військової прокуратури Центрального регіону України 1600,00 грн. судового збору.

4. Накази видати відповідно до вимог ст. 116 ГПК України.

5. Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 18.12.2017 року.

Суддя Березяк Н.Є.