РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2017Справа №910/21172/17
За позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна»

до Приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз»

про стягнення 61 438,92 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача Гаркуша Г.В. (дов. № 3 від 01.01.2017);

від відповідача не з'явився.

встановив :

27.11.2017 Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» звернулось до господарського суду м. Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз» страхового відшкодування у розмірі 61 438,92 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач на підставі договору добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків №530523556.16 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплатив страхове відшкодування, а тому відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу, з вини якого трапилась дорожньо-транспортна пригода (далі за текстом - ДТП), що підтверджується постановою суду, була застрахована відповідачем, позивач просить стягнути з останнього шкоду у розмірі 61 438,92 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.11.2017 порушено провадження у справі № 910/21172/17 та вказану справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 12.12.2017.

Представник позивача з'явися у судове засідання 12.12.2017, надав пояснення по суті справи.

Представник відповідача в судове засідання 12.12.2017 не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

При цьому, відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 12.12.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

18.01.2016 між Приватним акціонерним товариством «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків №530523556.16 (далі за текстом - договір), предметом якого є майнова відповідальність за пошкодження транспортного засобу «Hyundai IX35», д.н.з. НОМЕР_1.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП, та вигодонабувачем є ОСОБА_3.

Строк дії договору страхування - з 22.01.2016 по 21.01.2017.

26.06.2016 об 12 год. 30 хв. водій ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21011», д.н.з. НОМЕР_2, на перехресті б-р Будівельників - пр. Металургів в м. Кам'янське, виїжджаючи з другорядної договори на головну не надав дороги автомобілю НОМЕР_3, водій ОСОБА_2, що рухався по головній дорозі, в результаті чого автомобілі отримали механічні ушкодження, чим порушила п. 16.11 Правил дорожнього руху України.

В результаті ДТП автомобіль НОМЕР_3, було пошкоджено, що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №94492185, виданою Відділенням ДАІ Дніпродзержинського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області.

Згідно з постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 07.07.2016 у справі №209/2390/16-п (належним чином засвідчена копія постанови містяться в матеріалах справи), дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушенням водієм ОСОБА_4 п. 16.11 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, в результаті чого останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України.

В матеріалах справи міститься повідомлення про випадок від 01.07.2016 та заява на виплату страхового відшкодування, відповідно до якого страхувальник повідомив страховика про настання страхового випадку у вигляді ДТП, що сталась 26.06.2016, та просив виплатити страхове відшкодування на рахунок ПП Аеліта.

Згідно із висновком експертного автотоварознавчого обстеження №107/16А від 08.07.2016 матеріальна шкода, завдана власнику «Hyundai IX35», д.н.з. НОМЕР_1, пошкодженого в результаті ДТП, без урахування ВТВ, складає 67 764,23 грн.

Відповідно до рахунку на оплату № 1747 від 04.07.2016, виставленого ПП Аеліта, вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3, з ПДВ становить 63 438,92 грн.

Відповідно до страхового акту № 141919 від 13.07.2016 позивачем узгоджена сума страхового відшкодування на відновлювальний ремонт транспортного засобу «Hyundai IX35», д.н.з. НОМЕР_1, в розмірі 63 438,92 грн.

На виконання умов договору, позивачем відповідно до страхового акту № 141919 від 13.07.2016 була здійснена виплата страхового відшкодування на рахунок ПП Аеліта у розмірі 63 438,92 грн., що підтверджується платіжним дорученням №5280 від 19.07.2016.

Матеріали справи містять претензію позивача від 18.10.2016 № 3219, направлену на адресу відповідача, про відшкодування збитків в порядку регресу у розмірі 63 438,92 грн., яка отримана останнім 04.11.2016.

Відповіді на вказану претензію матеріали справи не містять, як і доказів виплати страхового відшкодування в порядку регресу.

Зважаючи на вищевикладене, позивач звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз» грошові кошти у розмірі 61 438,92 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову з таких підстав.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом - Закон), який містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У відповідності до ст. 5 Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи.

Статтею 29 Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Ст. 1191 Цивільного кодексу України та п.38.2.1 ст.38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно ст. 257, ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки, а за регресними зобов'язаннями, перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Згідно ч.1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання.

Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з положеннями статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 14.05.2013 у справі № 5011-50/17049-2012, від 30.07.2013 р. у справі № 910/3655/13 та від 27.01.2014 у справі № 910/3023/13, та постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 910/7163/14.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3, становить 63 438,92 грн., що вбачається зі страхового акту № 141919 від 13.07.2016, у якому позивачем узгоджена сума страхового відшкодування в розмірі 63 438,92 грн. та рахунку на оплату № 1747 від 04.07.2016, виставленого ПП Аеліта.

Вказана сума відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_4, у розмірі 63 438,92 грн. була виплачена позивачем на рахунок ПП Аеліта, що підтверджується платіжним дорученням №5280 від 19.07.2016, на підставі заяви страхувальника на виплату страхового відшкодування.

Вина особи ОСОБА_4, який керував автомобілем НОМЕР_5, встановлена постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 07.07.2016 у справі №209/2390/16-п.

Таким чином, на підставі зазначених вище обставин справи, наведених норм закону та у зв'язку з укладенням відповідачем полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АЕ/8199046, на відповідача покладений обов'язок відшкодовувати шкоду, заподіяну майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «ВАЗ 21011», д.н.з. НОМЕР_2.

Статтею 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлюється, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом № АЕ/8199046 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 100 000 грн., франшиза за даним полісом - 2000,00 грн.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму страхового відшкодування у розмірі 61 438,92 грн. (63 438,92 грн. - 2000,00 грн. франшизи), а тому відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 61 438,92 грн.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європейський Страховий Союз» (01030, м. Київ, вул. Михайла Коцюбинського, буд. 6, 33552636) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33, код 16285602) суму страхового відшкодування у розмірі 61 438 (шістдесят одну тисячу чотириста тридцять вісім) грн. 92 коп. та 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. - судового збору. Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення 18.12.2017

Суддя В.О.Демидов