КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2017 р. Справа№ 911/1825/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Андрієнка В.В.

Власова Ю.Л.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Шишкіна О.О., довіреність № 1206 від 20.12.2016;

від відповідача - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Переяслав-Хмельницької міської ради на рішення Господарського суду Київської області від 07.08.2017 у справі №911/1825/17 (суддя Карпечкін Т.П., м. Київ, повний текст складено - 14.08.2017) за позовом публічного акціонерного товариства "Укртелеком" до Управління соціального захисту населення Переяслав-Хмельницької міської ради про стягнення 28 238, 69 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з Управління соціального захисту населення Переяслав-Хмельницької міської ради заборгованості в сумі 28 238, 69 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невідшкодуванням відповідачем в повному обсязі витрат, які понесені позивачем в результаті надання телекомунікаційних послуг ветеранам війни, ветеранам військової служби, потерпілим ЧАЕС, багатодітним сім'ям на пільгових умовах за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року.

Рішенням Господарського суду Київської області від 07.08.2017 у справі №911/1825/17 позов задоволено повністю; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 28 238, 69 грн. заборгованості.

При прийнятті вказаного рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в повному обсязі своїх зобов'язань з відшкодування витрат, які понесені позивачем в результаті надання телекомунікаційних послуг ветеранам війни, ветеранам військової служби, потерпілим ЧАЕС, багатодітним сім'ям на пільгових умовах за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року не виконав, що стало підставою для задоволення позову.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 07.08.2017 у справі №911/1825/17 скасувати, та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на відсутність фінансування витрат з державного бюджету, а також відсутність у міському бюджеті міста Переяслава - Хмельницького коштів для фінансування надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти задоволення її вимог з огляду на те, що відсутність бюджетних коштів не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності у вигляді компенсації пільг.

У судовому засіданні 18.12.2017 представник позивача просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апелянт правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористався хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить підпис його представника у розписці про оголошення перерви, що оголошувалась у судовому засіданні 20.11.2017.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім у даному судовому засіданні від відповідача до суду не надійшло.

Враховуючи те, що представник апелянта був присутній в минулому судовому засіданні та надав пояснення по суті вимог за апеляційною скаргою, нез'явлення його у дане засідання не перешкоджає розгляду апеляційним судом скарги по суті з винесенням постанови.

Так, 15.12.2017 набрали чинності зміни внесені у Господарський процесуальний кодекс України Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Підпунктом 9 пункту 1 Перехідних Положень установлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" є оператором телекомунікацій і у своїй діяльності керується нормами діючого законодавства, зокрема Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про телекомунікації", Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України 11.04.2012 року № 295 (далі - Правила № 295), іншими законодавчими актами України.

Згідно з ч. 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації" та п. 63 Правил №295, оператори телекомунікацій повинні надавати споживачам, які мають установлені законодавством пільги, телекомунікаційні послуги з урахуванням цих пільг, відповідно до законодавства України.

Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Законом України "Про жертви нацистських переслідувань", Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильскої катастрофи", Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Законом України "Про охорону дитинства" встановлені пільги з оплати за послуги зв'язку для окремих категорій осіб.

Філія позивача надає телекомунікаційні послуги на пільгових умовах категоріям споживачів, на яких поширюється дія вищезазначених законів.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг з послуг зв'язку визначається Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року №256 (далі - Порядок №256).

Зокрема, п. 3 Порядку № 256 визначено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Також, Порядком встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Враховуючи вищезазначене, чинне законодавство передбачає відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян при цьому, зобов'язання сторін по даній справі виникають безпосередньо із законів України і не залежать від їх бажання.

Таким чином, розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг є Управління соціального захисту населення Переяслав-Хмельницької міської ради, а отже, на підставі вищезазначених норм законодавства та положень Постанови, Порядку № 256, відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян, здійснюється відповідачем за рахунок державних субвенцій.

Головні розпорядники коштів у п'ятиденний термін здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг (ч. 2 п. 8 порядку № 256 від 04.03.2002).

Відповідно до п. 11 Порядку про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 року № 117, щомісяця між сторонами здійснюється звірка розрахунків за надані населенню телекомунікаційні послуги, на які надаються пільги відповідно до законодавства: форма № 3-пільга.

Позивачем за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року було надано телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам на суму 362 446,65 грн., що підтверджується Актами звіряння розрахунків за надані населенню телекомунікаційні послуги, форма № 3-пільга, які знаходяться в матеріалах справи.

В свою чергу, відповідач належним чином не виконав свій обов'язок щодо відшкодування вартості телекомунікаційних послуг, наданих позивачем за спірний період на пільгових умовах визначеній категорії населення, у зв'язку з чим утворився борг на загальну суму 28 238,69 грн. (362 446,65 грн. - загальна вартість послуг - 334 207,96 грн. - відшкодована відповідачем вартість послуг).

При цьому, апелянт посилається на відсутність бюджетних асигнувань, за рахунок яких останнім мають бути компенсовані витрати позивача.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України встановлено, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" (від 18.10.2005) та у справі "Бакалов проти України" (від 30.11.2004) вказав, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є виправданням бездіяльності. Окрім того, у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 р. у справі № 11/446 зазначено, що на підставі частини другої статті 617 ЦК, частини другої статті 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 р., - відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Отже, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення відповідача (органу, уповноваженому державою здійснювати від її імені повноваження в цих правовідносинах) від відповідальності за порушення зобов'язання зі сплати компенсації пільг, а посилання відповідача на те, що він не має бюджетних призначень щодо розпорядження бюджетними коштами на компенсацію пільг не звільнюють його від обов'язку сплатити цю компенсацію.

Зазначена правова позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Вищого господарського суду України від 12.04.2017 р. у справі № 927/1039/16 та від 22.06.2017 р. у справі №918/1301/16.

При цьому, згідно ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомог, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із Законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державної казначейської служби України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень ч. 1-4 ст. 48 Бюджетного кодексу України.

У відповідності до листа Міністерства фінансів України від 30.06.2011 р. за № 31-07310-10-24/16584 "Щодо порядку обліку бюджетних зобов'язань" згідно із ст. 48 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, узятих на облік органами Державного казначейства України. Разом з тим, деякі програми, які відносяться до програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) в межах встановлених норм (розмірів). У зв'язку з цим та згідно з ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово - комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентської плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно з законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

За наведених обставин, відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення відповідача (органу, уповноваженого державою здійснювати від її імені повноваження в цих правовідносинах) від відповідальності за порушення зобов'язання зі сплати компенсації пільг, а тому доводи апелянта в наведеній частині відхиляються колегією суддів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у зв'язку з порушенням відповідачем норм законодавства та порядку відшкодування витрат, які понесені позивачем в результаті надання послуг на пільгових умовах за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

В свою чергу, відповідач відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній станом на час подання апеляційної скарги) звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Переяслав-Хмельницької міської ради залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 07.08.2017 у справі №911/1825/17 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 22.12.2017 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді В.В. Андрієнко

Ю.Л. Власов