КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2017 р. Справа№ 910/1331/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсакової Г.В.

суддів: Хрипуна О.О.

Яковлєва М.Л.

при секретарі судового засідання Кравченко Х.С.

за участю представників:

від позивача: Новик О.В.- за довіреністю;

від відповідача: Богданець В.А. - за довіреністю, Савчук І.В. - за довіреністю;

від третьої особи: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України на рішення господарського суду міста Києва від 31.05.2017 (дата підписання 13.06.2017)

у справі № 910/1331/14 (суддя Балац С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СУМИТЕПЛОЕНЕРГО"

до Антимонопольного комітету України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Виконавчий комітет Сумської міської ради

про визнання недійсним рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СУМИТЕПЛОЕНЕРГО" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до Антимонопольного комітету України (далі - Комітет/відповідач) про визнання недійсним рішення тимчасової адміністративної колегії Комітету від 27.11.2013 № 31-р/тк "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі - Рішення № 31-р/тк /оскаржуване рішення).

Позовні вимоги мотивовані тим, що дії позивача, кваліфіковані відповідачем як порушення приписів пункту 2 статті 50 та ч. 1 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" які полягають у розрахунку двоставкових тарифів на послуги з централізованого опалення з порушенням порядку їх формування що призвело до необґрунтованого збільшення річної плати за ці послуги, не можуть вважатися правопорушенням, що призвело до прийняття Комітетом оскаржуваного рішення з неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, що враховуючи приписи ч. 1 ст. 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" є підставами для визнання Рішення № 31-р/тк недійсним.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.08.2014 провадження у справі № 910/1331/14 припинено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2015 ухвалу господарського суду міста Києва від 13.08.2014 у справі № 910/1331/14 скасовано, справу передано на розгляд господарського суду міста Києва.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.04.2015 постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2015 скасовано та ухвалу господарського суду міста Києва від 13.08.2014 у справі № 910/1331/14 залишено в силі.

Постановою Верховного Суду України від 17.06.2015 постанову Вищого господарського суду України від 01.04.2015 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.08.2015 постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2015 залишено без змін, матеріали справи скеровані до господарського суду міста Києва для розгляду.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.10.2015 у справі № 910/1331/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2015 позовні вимоги задоволено частково.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.03.2016 рішення господарського суду міста Києва від 16.10.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2015 у справі № 910/1331/14 скасовано в частині часткового задоволення позову та у відповідній частині передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.06.2016 у справі № 910/1331/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.02.2017 рішення господарського суду міста Києва від 23.06.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 у справі № 910/1331/14 скасовано, а дану справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Рішенням господарського суду міста Києва від 31.05.2017 у справі № 910/1331/14 позов задоволено, визнано недійсним рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 27.11.2013 № 31-р/тк "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу"; стягнуто з Антимонопольного комітету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СУМИТЕПЛОЕНЕРГО" витрати по сплаті судового збору в сумі 1 218 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Антимонопольний комітет України звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду міста Києва від 31.05.2017 у справі № 910/1331/14 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2017 колегією суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В., суддів: Чорної Л.В., Яковлєва М.Л. прийнято апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України на рішення господарського суду міста Києва від 31.05.2017 у справі № 910/1331/14 до провадження, розгляд справи призначено на 20.09.2017.

Відповідно до розпорядження начальника управління Київського апеляційного господарського суду № 09-53/3775/17 від 19.09.2017 у зв'язку з виходом судді Чорної Л.В. у відпустку, яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/1331/14.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 19.09.2017 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Корсакової Г.В., суддів: Хрипуна О.О., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 прийнято справу № 910/1331/14 за апеляційною скаргою Антимонопольного комітету України на рішення господарського суду міста Києва від 31.05.2017 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Корсакова Г.В., судді: Хрипун О.О., Яковлєв М.Л.

20.09.2017 року через канцелярію суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 розгляд справи відкладено на 11.10.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.10.2017 розгляд справи відкладено на 01.11.2017.

31.10.2017 через канцелярію суду від відповідача надійшли письмові пояснення по справі.

31.10.2017 через канцелярію суду від позивача надійшли додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.11.2017 розгляд справи № 910/1331/14 відкладено на 15.11.2017.

14.11.2017 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

В судове засідання 15.11.2017 представник третьої особи не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника третьої особи, явка якого обов'язковою в судове засідання не визнавалась.

В судовому засіданні 15.11.2017 представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив суд її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив суд оскаржуване рішення залишити без змін.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно із ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи відповідно до Рішення № 31-р/тк:

1. Визнано, що позивач займає монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з централізованого опалення у межах території обслуговування міста Суми.

2. Визнано дії позивача, які полягають у розрахунку двоставкових тарифів на послуги з централізованого опалення з порушенням порядку їх формування що призвело до необґрунтованого збільшення річної плати за ці послуги, порушенням, передбаченим пунктом 2 статті 50, частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку послуг з централізованого опалення в межах території обслуговування в місті Суми, що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

3. Відповідно до статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, викладеного у пункті 2 цього рішення, накладено на позивача штраф у розмірі 500.000 (п'ятсот тисяч) гривень.

4.Товариство зобов'язано припинити порушення, викладене у пункті 2 цього рішення, шляхом приведення вартості послуг з централізованого опалення до економічно обґрунтованого рівня та подання на затвердження уповноваженому органу у двомісячний строк з дня одержання рішення та повідомити про це Антимонопольний комітет України, надавши підтвердні документи.

Оспорюваним рішенням встановлено, що позивач займає монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з централізованого опалення (далі - ПЦО) у територіальних межах території обслуговування позивача в місті Суми з часткою 100 %.

Двоставкові тарифи на ПЦО для населення у місті Суми запроваджено рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради (далі - Виконком) від 10.10.2008 № 488 "Про тарифи на послуги з теплопостачання, що надаються на базі міського цілісного майнового комплексу по виробництву та транспортуванню тепла та електричної енергії позивача. На даний час діють двоставкові тарифи, затверджені рішенням Виконкому від 28.12.2010 № 830 "Про тарифи на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються на базі міського цілісного майнового комплексу по виробництву та транспортуванню тепла та електричної енергії ТОВ "Сумитеплоенерго" для населення".

Ініціатором запровадження двоставкових тарифів є позивач.

За результатами аналізу наданого розрахунку встановлено, що останній не містить інформації про приєднане теплове навантаження, а тариф розрахований з урахуванням опалювальної площі (м2), що не передбачено Правилами розрахунку двоставкового тарифу на теплову енергію та гарячу воду, затвердженими наказом державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 02.11.2000 № 776/4997 (далі - Правила розрахунку двоставкового тарифу). У пункті 2.2 вказаного розрахунку наведено інформацію щодо опалювальної площі - 2 726,2 тис.м2.

Отже, порядок розрахунку умовно-постійної складової двоставкого тарифу на ПЦО позивачем був порушений.

Місячна абонентська плата позивача розрахована як відношення умовно-постійної частини витрат на надання ПЦО до опалювальної площі, що суперечить вимогам пункту 113 Порядку формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.07.2006 № 955 (далі - Порядок формування тарифів), та додатку № 6 до цієї постанови Кабінету Міністрів України.

У позивача відсутня інформація про теплове навантаження об'єкта теплоспоживання, яке є необхідною умовою для проведення розрахунку двоставкових тарифів на ПЦО згідно з Порядком формування тарифів.

При розрахунку двоставкових тарифів на ПЦО у 2010 позивачем було порушено порядок розрахунку вартості умовно-постійної складової двоставкого тарифу, встановлений Порядком формування тарифів, у частині неврахування теплового навантаження об'єкта теплоспоживання.

У 2008 та 2010 позивачем при розрахунках двоставкових тарифів на ПЦО без врахування приєднаного теплового навантаження споживачів були порушені вимоги нормативно-правових актів, якими регулюється порядок розрахунку зазначених тарифів, внаслідок чого споживачі сплачували завищену річну вартість зазначених послуг.

На порушення вимог Правил розрахунку двоставкового тарифу та Порядку формування тарифів здійснений позивачем розрахунок двоставкового тарифу на ПЦО не містить інформації про приєднане теплове навантаження, а тариф, як зазначалося, розрахований з урахуванням опалювальної площі.

Внаслідок неправильного розрахунку двоставкових тарифів на ПЦО мешканцями низки житлових будинків у місті Суми за період опалювального сезону було сплачено більше, ніж згідно з одноставковим тарифом на ПЦО.

Натомість згідно з листом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.12.2010 № 12/20-7-1919 запровадження двоставкового тарифу не призводить до збільшення річної плати за послуги, а лише розподіляє її протягом року відповідно до реальних витрат, понесених підприємством. Цьому не відповідають обставини даної справи та розроблений і затверджений Товариством розрахунок.

Причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного рішення.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", для розгляду окремих справ про порушення антимонопольного законодавства та інших питань, віднесених до повноважень Комітету, утворюються постійнодіючі та тимчасові адміністративні колегії, які формуються з державних уповноважених та голів територіальних відділень Антимонопольного комітету України в складі не менше трьох осіб.

Згідно ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції", за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про:

- визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

- припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

-зобов'язання органу влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно-господарського управління та контролю скасувати або змінити прийняте ним рішення чи розірвати угоди, визнані антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю;

- визнання суб'єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку;

- примусовий поділ суб'єкта господарювання, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку;

- накладення штрафу;

- блокування цінних паперів;

- усунення наслідків порушень законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема усунення чи пом'якшення негативного впливу узгоджених дій, концентрації суб'єктів господарювання на конкуренцію;

- скасування дозволу на узгоджені дії у разі вчинення дій, заборонених згідно зі статтею 19 цього Закону;

- оприлюднення відповідачем за власні кошти офіційної інформації Антимонопольного комітету України чи його територіального відділення стосовно рішення, прийнятого у справі про порушення, в тому числі опублікування рішень у повному обсязі (за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим, головою територіального відділення інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), у строк і спосіб, визначені цим рішенням або законодавством;

- закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 11 ст.7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, в тому числі, проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб'єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Відповідно до п. 2 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" зловживання монопольним (домінуючим) становищем є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

З матеріалів справи вбачається, що дії позивача, кваліфіковані відповідачем як порушення приписів пункту 2 статті 50 та ч. 1 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку централізованого опалення шляхом вчинення таких дій, що призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку, полягають у розрахунку двоставкових тарифів на послуги з централізованого опалення з порушенням порядку їх формування, що призвело до необґрунтованого збільшення річної плати за ці послуги та ущемлення інтересів споживачів.

Скасовуючи рішення господарського суду міста Києва від 23.06.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2016 у справі № 910/1331/14 Вищий господарський суд України в постанові від 28.02.2017 вказав на те, що суд у розгляді даної справи № 910/1331/14 повинен був співвіднести обставини, встановлені постановою Харківського апеляційного господарського суду у справі № 920/388/14 і судами в даній справі, - на предмет преюдиційності обставин, встановлених у справі № 920/388/14, для розгляду цієї справи № 910/1331/14.

Як вбачається з матеріалів справи господарським судом Сумської області розглядалась справа № 920/388/14 за позовом Виконавчого комітету Сумської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" до Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення адміністративної колегії Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.11.2013 року №95 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» по справі №02-06/72-2010.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 07.08.2014 у справі № 920/388/14 скасовано рішення господарського суду Сумської області від 17.04.2014, прийнято нове рішення, яким позов задоволений, визнано недійсним рішення адміністративної колегії Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.11.2013 року №95 «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» по справі №02-06/72-2010.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.10.2014 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 07.08.2014 у справі № 920/388/14 залишено без змін.

У справі № 920/388/14 судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням адміністративної колегії Сумського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №95 від 28.11.2013 року у справі №02-06/72-2010 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції" визнано дії виконавчого комітету Сумської міської ради, які полягають у погодженні тарифів на послуги з централізованого опалення, розрахованих із порушенням порядку їх формування, порушенням, передбаченим пунктом 7 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді вчинення дій, заборонених згідно із статтею 17 Закону України "Про захист економічної конкуренції" в частині легітимації вчинення ТОВ "Сумитеплоенерго" порушення, передбаченого пунктом 2 статті 50 та частиною 1 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку послуг з централізованого опалення в межах території обслуговування в м. Суми, що призвело до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

При цьому, Сумське обласне територіального відділення Антимонопольного комітету України стверджувало, що ТОВ "Сумитеплоенерго" було порушено порядок розрахунку умовно-постійної складової двоставкого тарифу на послуги централізованого опалення, оскільки місячна абонентська плата розрахована як відношення умовно-постійної частини витрат на надання послуги централізованого опалення до опалювальної площі, що суперечить вимогам пункту 113 Порядку формування тарифів та додатку 6 Розрахунку умовно-постійної і умовно-змінної частин витрат теплопостачального підприємства на послуги з централізованого опалення та двоставкових тарифів на послуги з централізованого опалення до постанови "Про затвердження Порядку формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води" № 955 від 10 липня 2006 року.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 07.08.2014 у справі № 920/388/14 встановлено, що твердження відповідача стосовно того, що ТОВ "Сумитеплоенерго" було порушено порядок розрахунку умовно-постійної складової двоставкого тарифу на послуги централізованого опалення є необґрунтованим та не відповідає нормам чинного законодавства; матеріалами справи підтверджується правомірність та законність формування (розрахунку) третьою особою (Товариством) двоставкових тарифів на послуги централізованого опалення для населення; ТОВ "Сумитеплоенерго" не було вчинено порушення, передбаченого пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку послуг з централізованого опалення в межах території обслуговування в м. Суми.

Відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи, що у справі № 920/388/14 так і у даній справі, відповідно як в оскаржуваному рішенні так і в рішенні від 28.11.2013 № 95 досліджувалися одні і ті самі обставини - дотримання позивачем порядку формування двоставкових тарифів на послуги з централізованого опалення, розрахованих в 2008-2010 та затверджених рішенням Виконкому від 10.10.2008 № 488 та від 28.12.2010 № 830, суд першої інстанції правомірно визнав обставини встановлені у справі № 920/388/14 преюдиціальними для даної справи і які підлягають обов'язковому врахуванню під час вирішення даного спору.

Таким чином, у справі № 920/388/14 встановлено, що ТОВ "Сумитеплоенерго" не було вчинено порушення, передбаченого пунктом 2 статті 50 та частиною першою статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку послуг з централізованого опалення в межах території обслуговування в м. Суми.

Відповідач посилається на п. 113 Порядку формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою КМУ від 10.07.2006 № 955, яким передбачено розрахунок абонентської плати на теплове навантаження об'єкта тепло споживання на 1 Гкал/год, а для населення, за відсутності в житлових будинках приладів обліку, на 1 кв. метр загальної опалювальної площі. Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, з тексту Порядку формування тарифів, затвердженого постановою КМУ від 10.07.2006 № 955 вбачається, що пункт 113 Порядку, який міститься в розділі ІV Порядку, було включено до Порядку лише постановою КМУ від 02.03.2010 № 231.

Станом на вересень 2008 року - на момент розрахунку позивачем у 2008 році двоставкового тарифу на послуги з централізованого опалення діяла редакція Порядку формування тарифів, із змінами, внесеними постановою КМУ від 24.10.2007 № 1267, яка не містила п. 113, не вимагала і не передбачала розрахунку абонентської плати для населення на теплове навантаження і взагалі не містила вимог щодо врахування теплового навантаження при розрахунку двоставкових тарифів.

Також Порядок формування тарифів в редакції станом на 2008 не містив і додатку № 5 "Вихідні дані та техніко-економічні показники, необхідні для розрахунку двоставкових тарифів на надання послуг з централізованого опалення", пункт 12 якого передбачає врахування показника питомого теплового навантаження системи опалення. Додаток № 5 був внесений лише постановою КМУ від 02.03.2010 № 231.

Відтак, висновок, викладений в оспорюваному рішенні про те, що інформація про теплове навантаження була в 2008році необхідною умовою для розрахунку двоставкового тарифу на послуги з централізованого опалення є необґрунтованим та суперечить змісту Порядку № 955, в редакції, що діяла станом на вересень 2008 року.

Враховуючи викладене помилковим є посилання відповідача на п. 96 Порядку формування тарифів, затвердженого постановою КМУ від 10.07.2006 № 955, яким передбачено як визначається теплове навантаження, - станом на 2008 рік, на момент розрахунку позивачем абонентської плати, п. 96 Порядку формування тарифів в редакції постанови КМУ від 02.03.2010 № 231 ще не існувало.

Судом першої інстанції вірно вказано на необґрунтованість посилань відповідача на те, що пункт 113 Порядку № 955 діяв на момент розрахунку позивачем двоставкового тарифу в 2010 році, оскільки Комітетом не прийнято до уваги, що у 2010 році позивач не розраховував умовно-постійної складової двоставкового тарифу - абонентської плати, а виконав корегування лише умовно-змінної частини і лише в частині вартості палива (подорожчання газу) - як вбачається з рішення Виконкому від 10.10.2008 № 488 та рішення Виконкому від 28.12.2010 № 830 абонентська плата була затверджена у розмірі 0,89 грн. на 1 кв.м. опалювальної площі і не змінювалась в 2010 році.

Враховуючи вищевикладене, висновок відповідача про порушення позивачем порядку розрахунку двоставкових тарифів на послуги з централізованого опалення, є необгрунтованим.

Згідно із ч. 1 ст. 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищезазначені обставини справи та норми законодавства, та враховуючи, що постановою Вищого господарського суду України від 15.03.2016 зі справи № 910/1331/14 рішення господарського суду міста Києва від 16.10.2015 і постанова Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2015 скасовані в частині часткового задоволення позову і "визнання протиправними та скасування" пунктів 2, 3, 4 рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 27.11.2013 № 31-р/тк "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" і справу у відповідній частині передано на новий розгляд, колегія суддів приходить до висновку, що пункти 2, 3, 4 рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 27.11.2013 № 31-р/тк "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" прийняті Комітетом з неповним з'ясуванням обставин справи, які мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, які призвели до прийняття неправильного рішення, що враховуючи приписи ч. 1 ст. 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" є підставами для визнання пунктів 2, 3, 4 рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 27.11.2013 № 31-р/тк "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" недійсними.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні не спростовують. Суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази та дав їм належну оцінку, у зв'язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення та задоволення апеляційної скарги. Разом з цим, резолютивна частина оскаржуваного рішення має бути змінена, оскільки, як зазначено вище, постановою Вищого господарського суду України від 15.03.2016 були скасовані судові рішення у справі № 910/1331/14 і останню направлено на новий розгляд в частині часткового задоволення позову і "визнання протиправними та скасування" пунктів 2, 3, 4 рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 27.11.2013 № 31-р/тк "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу".

Керуючись статтями 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Антимонопольного комітету України на рішення господарського суду міста Києва від 31.05.2017 у справі № 910/1331/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 31.05.2017 у справі № 910/1331/14 змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

«Визнати недійсними пункти 2, 3, 4 рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 27.11.2013 № 31-р/тк "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу.

Стягнути з Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45; ідентифікаційний код 00032767) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СУМИТЕПЛОЕНЕРГО" (40030, Сумська обл., м. Суми, вул. Друга Залізнична, буд. 10; ідентифікаційний код: 33698892) витрати по сплаті судового збору в сумі 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.»

3. Матеріали справи № 910/1331/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Г.В. Корсакова

Судді О.О. Хрипун

М.Л. Яковлєв