ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року Справа № 904/2082/17

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіСибіги О.М.,
суддівМалетича М.М., Плюшка І.А.
розглянувши матеріали касаційної скаргиТовариства з обмеженою відповідальністю "Атлантіс", м. Синельникове, Дніпропетровська обл.
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.09.2017 року
у справі господарського суду Дніпропетровської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Астерс-Груп", м. Ірпінь, Київська обл.
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Атлантіс", м. Синельникове, Дніпропетровська обл.
простягнення заборгованості

за участю представників

позивача: Абоімов О.Ю.,

відповідача: не з'явився

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Астерс-Груп" (далі за текстом - ТОВ "Астерс-Груп") звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Атлантіс" (далі за текстом - ТОВ "Атлантіс") про стягнення 248 764, 24 грн., з яких: 162 791, 28 грн. основного боргу, 44 425, 22 грн. пені, 8 347, 57 грн. 3 % річних та 32 200, 17 грн. інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2017 року у задоволені позову відмовлено повністю.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.09.2017 року рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2017 року скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково: присуджено до стягнення з ТОВ "Атлантіс" на користь ТОВ "Астерс-Груп" основного боргу в сумі 162 791, 28 грн., пеню в сумі 6 259, 07 грн., 3 % річних в сумі 8 347, 57 грн., інфляційні втрати в сумі 32 200, 17 грн., витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 3 158,97 грн., витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3 474,87 грн.; в решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись постановою суду апеляційної інстанції, ТОВ "Атлантіс" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.09.2017 року, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2017 року залишити в силі.

ТОВ "Астерс-Груп" до Вищого господарського суду України було подано письмові пояснення на касаційну скаргу, в яких позивач проти доводів касаційної скарги заперечує та просить залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

В судовому засіданні представник позивача проти доводів касаційної скарги заперечував та просив залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанцій - без змін.

Відповідача згідно з приписами ст. 1114 ГПК України належним чином повідомлено про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак він не скористався передбаченим процесуальним законом правом на участь у розгляді справи касаційною інстанцією.

Заслухавши пояснення представника позивача, приймаючи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, перевіривши повноту встановлення господарськими судами обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 01.02.2014 року ТОВ "Астерс Груп" (виконавець) та ТОВ "Атлантіс" (замовник) укладено Договір № Л 1І024855 про надання логістичних послуг (далі за текстом - Договір № Л 1І024855), відповідно до якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, замовник доручає виконавцеві, а виконавець зобов'язується надати замовнику за плату логістичні послуги, вказані в п. 1.2 даного Договору, стосовно товарів, поставлених замовником згідно з Договором поставки № 1І024855 від 01.02.2014 року до розподільчого центру виконавця.

Перелік логістичних послуг, що надаються виконавцем замовнику, встановлено у п. 1.2 Договору. Виконавець надає замовнику послуги на території розподільчого центру виконавця, який знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, смт. Велика Димерка, вул. Броварська, 149.

За умовами п. 1.2.7 Договору кожна операція здавання/отримання товару/вантажу оформлюється відповідними документами встановленого зразку, що фіксують та підтверджують її виконання. Жодна із сторін не має право ухилятися від складання чи підписання зазначених документів.

Згідно з п. 3.2 Договору оплата за надані послуги згідно з цим Договором здійснюється шляхом зарахування зустрічних вимог, тобто зарахуванням належних виконавцю за ці послуги сум із грошових коштів, які виконавець зобов'язаний перерахувати замовнику за поставлений товар відповідно до Договору постачання. Підставою для таких розрахунків є акт прийому-передачі наданих послуг, підписаний обома сторонами. Залік зустрічних вимог поводиться замовником без підписання сторонами додаткових документів (актів, протоколів тощо). Зарахування зустрічних вимог може здійснюватись за письмовою заявою виконавця.

Відповідно до п. 3.3 Договору у разі, якщо заборгованість виконавця за поставлений по Договору постачання товар буде меншою, ніж загальна сума заборгованості замовника за надані послуги згідно з цим Договором, проведення зарахування зустрічних вимог здійснюється на суму заборгованості виконавця за поставлений товар по Договору постачання, а на решту суми заборгованості виписується рахунок-фактура, який замовник зобов'язаний оплатити до 10 числа місяця, наступного після підписання сторонами акту прийому-передачі наданих послуг. Підставою для проведення розрахунків є акт прийому-передачі наданих послуг, підписаний сторонами та рахунок-фактура.

Замовник зобов'язаний підписати переданий виконавцем в 2-х примірниках акт прийому-передачі наданих послуг протягом 5 робочих днів з дати його отримання. Якщо протягом встановленого терміну замовник не підпише акт або не надасть свої зауваження, послуги будуть вважатися прийнятими у відповідності до усіх умов цього Договору. В цьому випадку на акті робиться запис: "Зауважень від замовника у визначений термін не надійшло", після чого цей акт є підставою для розрахунків сторін за цим Договором (п. 3.4 Договору).

На виконання умов Договору № Л 1І024855 (про надання послуг) щодо поставки товарів відповідача по Договору № 1І024855 (про поставку товару - алкогольних напоїв) ТОВ "Астерс Груп" у період з січня по березень 2015 року надало ТОВ "Атлантіс" логістичні послуги на суму 162 791, 28 грн., що підтверджується актами прийому-передачі виконаних робіт: № від 31.01.2015 року на суму 39 304, 78 грн., № від 28.02.2015 року на суму 34 165, 82 грн. та № від 31.03.2015 року на суму 89 320, 68 грн.; при цьому, акт прийому-передачі виконаних робіт № від 28.02.2015 року надіслано ТОВ "Атлантіс" супровідним листом № 3 від 17.02.2016 року, проте не підписаний останнім.

ТОВ "Атлантіс" заперечує факт надання йому логістичних послуг у січні - березні 2015 року на загальну суму 162 791, 28 грн., вказуючи на те, що такі послуги у спірний період ним у ТОВ "Астерс Груп" не замовлялись, а надані позивачем акти підписані зі сторони відповідача невстановленою особою.

За таких обставин, ТОВ "Астерс Груп" звернулось до господарського суду з позовною вимогою про стягнення з ТОВ "Атлантіс" боргу у розмірі 162 791, 28 грн. за надані логістичні послуги по Договору № Л 11024855 про надання логістичних послуг від 01.02.2014 року, з урахуванням нарахованої на суму боргу пені у розмірі 44 425, 22 грн., а також відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України 3 % річних у розмірі 8 347, 57 грн. та інфляційних втрат у розмірі 32 200, 17 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виходив з того, що спірні Акти приймання-передачі виконаних робіт направлені на адресу відповідача з порушенням строків, встановлених п. 2.1.4 Договору. При цьому, Акти приймання-передачі виконаних робіт № від 31.01.2015 року на суму 39 304,78 грн. та № від 31.03.2015 року на суму 89 320,68 грн. зі сторони відповідача підписано невстановленою особою, а Акт приймання-передачі виконаних робіт № від 28.02.2015 року на суму 34 165,82 грн. взагалі не підписано відповідачем, а тому такі докази судом визнано неналежними, а, отже, позивачем не доведено надання логістичних послуг та їх отримання відповідачем.

Крім того, місцевим господарським судом відхилено доводи позивача про те, що видаткові накладні, товарно-транспортні накладні та платіжні доручення, згідно яких відповідачем у період січень-березень 2015 року поставлено позивачеві товар згідно Договору № 1І024855 від 01.02.2014 року (поставки товару), підтверджують факт надання логістичних послуг, оскільки Договір № Л 1І024855 від 01.02.2014 року є окремим Договором, п. 1.2.7 якого передбачено оформлення відповідних документів на кожну операцію здавання/отримання товару/вантажу. Доказів складання сторонами таких документів на підставі Договору № Л 1І024855 від 01.02.2014 року позивачем до суду не надано.

Апеляційний господарський суд, скасовуючи рішення місцевого господарського суду та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходив з того, що надання послуг у період січень-березень 2015 року по Договору № Л 1І024855 про надання логістичних послуг від 01.02.2014 року підтверджується видатковими накладними, товарно-транспортними накладним та платіжними дорученнями по Договору № 1І024855 від 01.02.2014 року, на виконання якого і було укладено Договір про надання логістичних послуг, а також Актами приймання-передачі виконаних робіт № від 31.01.2015 року та № від 31.03.2015 року. При цьому, не підписання відповідачем Акта приймання-передачі виконаних робіт № від 28.02.2015 року на суму 34 165,82 грн. не звільняє останнього від оплати наданих послуг, факт надання яких підтверджено належними та допустимими доказами.

З урахуванням встановлених господарськими судами попередніх інстанцій обставин справи здійснюючи касаційний перегляд, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає правомірними висновки апеляційного господарського суду з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В силу приписів ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з положеннями ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вірно встановлено апеляційним господарським судом, надання ТОВ "Астерс Груп" логістичних послуг підтверджується видатковими накладними про придбання у ТОВ "Атлантіс" за Договором № 1І024855 від 01.02.2014 року товару, який відвантажено зі складу № 1 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Журналістів, 9, та згідно товарно-транспортних накладних на переміщення алкогольних товарів розвантажено на Розподільчому центрі Бровари ТОВ "Астерс Груп".

Крім того, з умов укладених сторонами Договорів вбачається, що ТОВ "Атлантіс" у період січень - березень 2015 року постачався ТОВ "Астерс Груп" товар за Договором № 1І024855 від 01.02.2014 року, який відвантажений позивачем на Розподільчий центр Бровари.

Відповідно до п. 3.4 Договору № 1І024855 від 01.02.2014 року пунктом поставки товару за цим Договором є склад покупця, адреса якого вказана у замовленні. Поставка товару до місця передачі здійснюється транспортом постачальника. Витрати з транспортування товару до пункту поставки несе постачальник. Датою поставки є дата отримання покупцем товару на складі покупця.

Товар поставляється на умовах DDP, передбачені Інкотермс "Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати", введених в дію 01.01.2000 року.

Перехід права власності на товар від постачальника до покупця здійснюється в момент приймання-передачі товару на складі покупця - ТОВ "Астерс Груп" (п. 5.1 Договору № 1І024855 від 01.02.2014 року).

Отже, для забезпечення поставки товарів, придбаних за Договором № 1І024855 від 01.02.2014 року, на склад покупця (до розподільчого центру) сторонами укладено Договір № Л 1І024855 про надання логістичних послуг від 01.02.2014 року, за умовами якого замовник доручає виконавцеві, а виконавець зобов'язується надати за плату логістичні послуги, вказані в п. 1.2 Договору, стосовно товарів, поставлених замовником згідно з Договором № 1І024855 від 01.02.2014 року (Договір постачання) до розподільчого центру виконавця.

Таким чином, придбані у ТОВ "Атлантіс" у січні - березні 2015 року за Договором № 1І024855 від 01.02.2014 року товари переміщені ТОВ "Астерс Груп" до свого розподільчого центру відповідно до умов Договору № Л 1І024855 про надання логістичних послуг від 01.02.2014 року.

Відтак, встановленими обставинами спростовуються посилання місцевого господарського суду на те, що видаткові накладні та товарно-транспортні накладні за Договором № 1І024855 від 01.02.2014 року не можуть бути доказами надання послуг за Договором № Л 1І024855 про надання логістичних послуг від 01.02.2014 року, оскільки товар, придбаний на підставі Договору № 1І024855 від 01.02.2014 року, відвантажено зі складу № 1 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Журналістів, 9 (на кожній товарно-транспортній накладній міститься відмітка ТОВ "Атлантіс") та перевезено до розподільчого центру Бровари ТОВ "Астерс Груп", про що міститься відмітка на товарно-транспортних накладних, а також на видаткових накладних про отримання товару, що свідчить про доведеність факту надання логістичних послуг позивачем відповідачу за Договором № Л 1І024855 про надання логістичних послуг від 01.02.2014 року у січні - березні 2015 року.

Крім того, враховуючи факт існування між сторонами договірних відносин з приводу поставки придбаного товару та доведеність факту надання логістичних послуг, які, зокрема, підтверджені актами приймання-передачі виконаних робіт № від 31.01.2015 року на суму 39 304, 78 грн. та № від 31.03.2015 року на суму 89 320, 68 грн., що містять підпис та печатку ТОВ "Атлантіс", судом апеляційної інстанції правомірно відхилено посилання останнього на підписання цих актів невстановленою особою, враховуючи, що відповідач в порушення приписів процесуального закону не надав належних та допустимих доказів в підтвердження відповідних обставин та не спростував тверджень позивача щодо надання логістичних послуг за відповідними товаротранспортними документами та Договорами, з урахуванням тих обставин, що товар за вказаними товаротранспортними документами поставлявся до розподільчого центру Бровари саме на підставі Договору № Л 1І024855 про надання логістичних послуг від 01.02.2014 року ТОВ "Астерс Груп".

В той же час, судом апеляційної інстанції встановлено, що два примірника акта приймання-передачі виконаних робіт № від 28.02.2015 року на суму 34 165,82 грн. було направлено ТОВ "Атлантіс" для підписання з супровідним листом № 3 від 17.02.2016 року, однак не підписані останнім без будь-яких зауважень.

Відповідно до п. 2.3.8 Договору про надання логістичних послуг замовник зобов'язується розглянути та підписати наданий виконавцем акт прийому-передачі наданих послуг, первинні та інші документи протягом 5 робочих днів з моменту їх отримання та у цей же строк повернути їх виконавцю. Якщо протягом цього строку замовник не підпише документи або не надасть свої зауваження, послуги будуть вважатись прийнятими і такими, що відповідають умовам Договору.

Замовник зобов'язаний підписати переданий виконавцем в 2-х примірниках акт прийому-передачі наданих послуг протягом 5 робочих днів з дати його отримання. Якщо протягом встановленого терміну замовник не підпише акт або не надасть свої зауваження, послуги будуть вважатися прийнятими у відповідності до усіх умов цього Договору. В цьому випадку на акті робиться запис: "Зауважень від замовника у визначений термін не надійшло", після чого цей акт є підставою для розрахунків сторін за цим Договором (п. 3.4 Договору).

Враховуючи те, що відповідачем не надано суду доказів надання зауважень до акта приймання-передачі виконаних робіт № від 28.02.2015 року, за умовами п. п. 2.3.8 та 3.4 Договору про надання логістичних послуг надані послуги за вказаним актом є такими, що прийняті замовником. При цьому, направлення відповідного акта для підписання поза межами строку, передбаченого п. 2.1.4 Договору, не є правовою підставою для звільнення відповідача від оплати цих послуг та додатково свідчить про неналежне виконання замовником своїх зобов'язань по Договору № Л 1І024855 про надання логістичних послуг від 01.02.2014 року, оскільки за умовами п. 2.3.7 цього Договору передбачений обов'язок саме замовника отримувати документи у виконавця.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд дійшов правомірного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 162 791, 28 грн. основного боргу.

Згідно з ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобов'язання відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п. 4.2 Договору у разі порушення строків оплати послуг замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Отже, неналежне виконання зобов'язання з оплати наданих логістичних послуг є підставою для застосування до відповідача господарсько-правової відповідальності у вигляді пені, яку з урахуванням п. 4.2 Договору позивачем розраховано за період з 11.02.2015 року по 10.09.2016 року по кожному акту окремо, що становить 44 425,22 грн.

Разом з тим, відповідачем до винесення рішення у справі заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог про стягнення пені.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 254 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 Цивільного кодексу України), а спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, якщо строк визначений роками.

До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд дійшов правомірних висновків про те, що нарахування пені здійснено позивачем з порушенням річного строку позовної давності в межах якого особа може здійснити захист свого цивільного права, а також при розрахунку пені застосовано невірну облікову ставку, яка діяла у період з 11.03.2016 року по 10.09.2016 року, у зв'язку з чим вимоги про стягнення пені задоволено частково у розмірі 6 259, 07 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи наявність прострочення виконання грошового зобов'язання, апеляційний господарський суд дійшов правомірних висновків про задоволення позовних вимог в частині стягнення 3 % річних в сумі 8 347,57 грн. та інфляційних втрат в сумі 33 200,17 грн., нарахування яких здійснено з дотриманням законодавчих приписів.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає вірними висновки апеляційного господарського суду про часткове задоволення позовних вимог з огляду на доведеність факту неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань по Договору № Л 1І024855 про надання логістичних послуг від 01.02.2014 року.

Таким чином, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що під час розгляду справи апеляційним господарським судом фактичні обставини справи встановлено на основі повного, всебічного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм надана вірна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Також колегія суддів касаційної інстанції відзначає, що інші доводи ТОВ "Атлантіс", викладені у касаційній скарзі, зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, вільного тлумачення правових норм та не спростовують законних і обгрунтованих висновків суду апеляційної інстанції.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками господарського суду апеляційної інстанції, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваних судових актів не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.09.2017 року у справі № 904/2082/17 - залишити без змін.

Головуючий суддяО.М. Сибіга

СуддіМ.М. Малетич

І.А. Плюшко