ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.12.2017 Справа № 904/9354/17

За позовом Державного вищого навчального закладу "Український державний хіміко-технологічний університет"

до фізичної особи-підприємця Шульги Віталія Петровича

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці позивача: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетр

про стягнення основної заборгованості, пені та трьох відсотків річних (договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності №12/02-5659-ОД від 22.01.2015; договір №39/28 від 22.01.2015 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю)

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання Пономарьов Є.О.

Представники:

від позивача: представник Солодовников А.В. - довіреність №26-30-41 від 13.01.2017;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: представник Конох Я.В. - довіреність №42 від 08.08.2017.

СУТЬ СПОРУ:

Державний вищий навчальний заклад "Український державний хіміко-технологічний університет", м.Дніпро (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Шульги Віталія Петровича, м.Дніпро (далі - відповідач) про стягнення 9100,00грн. основного боргу за договором оренди №12/02-5659-ОД; 34572,56грн. основного боргу за договором про відшкодування витрат балансоутримувача №38/28; 6078,27грн. пені; 2099,39грн. трьох відсотків річних; 9062,79грн. інфляційних втрат. Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням з боку відповідача договору оренди №12/02-5659-ОД від 22.01.2015 індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2017 справу №904/9354/17 передано судді Петренку Ігорю Васильовичу.

За результатами огляду позовної заяви від 23.10.2017 за вих.№26-30-71 ухвалою суду від 02.11.2017 порушено провадження по справі та прийнято позовну заяву до розгляду, призначено слухання на 12.12.2017.

Ухвалою від 01.12.2017 господарський суд до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці позивача залучив Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області.

Щодо повідомлення сторін про час та місце судового засідання.

Господарським судом враховано положення пункту 3.9.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Позивач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 21.11.2017 з відміткою представника позивача про отримання ухвали суду 15.11.2017 та явкою представника в судове засідання.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання відповідачем 09.11.2017 відповідного поштового відправлення, зокрема ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 12.12.2017.

Третя особа про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу господарського суду 15.11.2017 з відміткою представника третьої особи про отримання ухвали суду 02.11.2017.

В судовому засіданні, яке відбулося 12.12.2017 враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про час та місце його проведення, розпочато розгляд справи по суті.

Повноважний представник позивача позов підтримав та наполягав на його задоволенні, просив розглянути справу без участі представника відповідача, крім того, надав оригінали документів для огляду суду.

Повноважний представник відповідача в судове засідання не з'явився, причини неявки в судове засідання не повідомив, відзив на позов не надав, інших документів не представив, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Повноважний представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримав та наполягав на його задоволенні.

Абзацом 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. за №18 визначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції.

Враховуючи вимоги статті 69 Господарського процесуального кодексу України щодо строків розгляду справи у судовому засіданні, яке відбулося 12.12.2017 в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 22.01.2015 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області (далі - третя особа, орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Шульгою Віталієм Петровичем (далі - відповідач, орендар) укладено договір оренди №12/02-5659-ОД від 22.01.2015 індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності (далі по тексту - договір оренди), відповідно до пункту 1.1 умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене нерухоме або інше майно нежитлові вбудовані приміщення (реєстровий номер 02070858.1.ИАШГСР117) (далі - майно) площею 142,6кв.м. (в тому числі площа загального користування 11кв.м.), розміщене за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, 40 на першому поверсі(ах) двоповерхового (будинку, приміщення, будівлі), що перебуває на балансі державного вищого навчального закладу "Український державний хіміко-технологічний університет" (далі - позивач, балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на 18.09.2014 і становить за незалежною оцінкою 993900,00грн.

Майно передається в оренду з метою розміщення їдальні та буфету, які не здійснюють продаж товарів підакцизної групи у навчальному закладі. Використання майна не за призначенням забороняється (пункт 1.2 договору оренди).

Орендар вступає у строкове платне користування державним майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору (у разі оренди нерухомого майна на строк не менше ніж три роки - не раніше дати державної реєстрації договору) та акта приймання-передачі майна (пункт 2.1 договору оренди).

У разі користування майном протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяця оренди) добова орендна плата за дні користування визначається згідно з чинною Методикою розрахунку на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційного дням користування (пункт 3.4 договору оренди).

Цей договір укладено строком на 1 рік, що діє з 22.01.2015 по 21.01.2016 включно (пункт 10.1 договору оренди).

На виконання умов укладеного між сторонами договору оренди третя особа передала, а відповідач прийняв за актом приймання-передачі від 22.01.2015 в оренду нерухоме майно площею 142,6 кв.м., що знаходиться на балансі позивача за адресою: м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 40.

За актом приймання-передачі приміщення від 30.11.2015 позивач прийняв, а відповідач здав орендоване приміщення.

Позивач зазначає, що обов'язок в частині внесення орендної плати відповідач виконував неналежним чином, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 9100,00грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією від 29.10.2015 за №26-30-37; з претензією від 02.11.2015 за №12; з претензією від 23.09.2016 за №220. Вказані претензії відповідач отримував особисто, про що свідчать відмітки про отримання з зазначенням прізвища відповідача, дати отримання та підпису.

Претензії позивача відповідач залишив без відповіді та задоволення.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань в частині внесення орендної плати позивач нарахував відповідачу:

- пеню за загальний період прострочення з 25.10.2016 по 24.04.2017 у розмірі 1266,52грн.;

- три відсотки річних за загальний період прострочення з 25.10.2016 по 23.10.2017 у розмірі 272,25грн.;

- інфляційні втрати за загальний період прострочення з листопада 2016 року по вересень 2017 року у розмірі 1202,16грн.

22.01.2015 між позивачем та відповідачем укладено договір №39/28 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю (далі - договір №39/28 від 22.01.2015), відповідно до пункту 1.1 умов якого балансоутримувач, керуючись договором третьої особи від 22.01.2015 №12/02-5659-ОД на передачу в оренду нерухомого майна орендарю, забезпечує обслуговування, експлуатацію будівлі, що знаходиться за адресою: м.Дніпро, Набережна Перемоги, 40 (далі - будівля), загальною площею 142,6кв.м., а орендар сплачує кошти на утримання приміщення (частини приміщення) та, відшкодування наданих комунальних послуг.

Комунальні витрати складаються з:

- надання послуг з вивозу сміття пропорційно займаній площі;

- за водовідведення та водопостачання по нормі;

- за електроенергію відповідно показникам лічильника;

- за надання послуг теплопостачання відповідно затвердженого розрахунку тарифу на опалення;

- експлуатаційні витрати на утримання будівлі відповідно пропорційно займаній площі;

- податок на землю пропорційно зайнятої площі згідно Податкового кодексу України.

Тарифи за комунальні послуги зазначаються в рахунках, які щомісячно отримає орендар.

Орендар користується приміщенням (частиною приміщення), загальною площею 142,6кв.м., розміщене на І поверсі Механічного факультету, розташоване за адресою вулиця Набережна Перемоги, 40 (далі - орендоване приміщення).

Орендоване приміщення використовується для цілей: розміщення їдальні та буфету, які не займаються продажем товарів підакцизної групи.

Орендар зобов'язаний звернутися за отриманням рахунків до бухгалтерії університету до 15 числа кожного місяця (пункт 2.2 договору №39/28 від 22.01.2015).

Орендар зобов'язаний не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним місяцем, вносити плату на рахунок балансоутримувача будівлі, на сплату експлуатаційних витрат, а також за комунальні послуги.

При несвоєчасному внесенні плати, сплачувати пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочки і за весь період прострочення (підпункт 3.2.3 пункту 3.2 договору №39/28 від 22.01.2015).

Цей договір укладено на період дії договору оренди нерухомого майна, укладеного між третьою особою та відповідачем (пункт 6.1 договору №39/28 від 22.01.2015).

У зв'язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань в частині внесення витрат на утримання приміщення та відшкодування наданих комунальних послуг позивач нарахував відповідачу:

- пеню за загальний період прострочення з 25.10.2016 по 24.04.2017 у розмірі 4811,75грн.;

- три відсотки річних за загальний період прострочення з 20.01.2016 по 23.10.2017 у розмірі 1827,14грн.;

- інфляційні втрати за загальний період прострочення з лютого 2016 року по вересень 2017 року у розмірі 7860,63грн.

В свою чергу, відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав.

Крім того, відповідач не скористався наданим йому правом на судовий захист, наведених позивачем обставин не спростував.

Третя особа позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні у повному обсязі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Між сторонами укладено договір оренди №12/02-5659-ОД від 22.01.2015 індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не визнаний недійсним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Таким чином, договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Враховуючи положення пункту 10.1, договір діє з 22.01.2015 до 21.01.2016 включно.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 759 Цивільного кодексу України регламентовано, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно ч. 1 ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди.

Частиною 1 ст. 793, ст. 795 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі; передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору; з цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Факт передачі майна в оренду підтверджується актом прийому-передачі нежитлового приміщення від 22.01.2015.

Згідно ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном; наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (частини 1, 3, 4, 5).

Частиною першою статті 286 Господарського кодексу України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності (стаття 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

За частиною третьою статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщюється на веб-сайті Фонду державного майна України (пункт 3.3 договору оренди).

Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України у чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж:

- 50% до державного бюджету по місцю реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки відкриті відділенням казначейства у розмірі 1831,97грн.;

- 50% балансоутримувачу у розмірі 1831,97грн.

щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним (пункт 3.6 договору оренди).

Отже, розмір та строк внесення плати за користування об'єктом оренди встановлений пунктами 3.6 договору.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно ст. 525, ст. 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, внесення відповідачем орендної плати є обов'язком, який закріплений як нормами чинного законодавства, так і умовами укладеного між сторонами договору.

Матеріали справи містять докази повернення майна, яке є об'єктом оренди за укладеним між сторонами договором, а саме акт приймання-передачі приміщення від 30.11.2015.

Таким чином, у спірний період, а саме з березня 2015 року по листопад 2015 року відповідач користувався об'єктом оренди.

З огляду на положення пункту 3.6 договору, строк сплати орендної плати є таким, що настав.

Однак обов'язок внесення орендної плати відповідач виконав частково, а саме:

- 3637,40грн., що підтверджується платіжним дорученням №236 від 31.03.2015;

- 5000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №581 від 17.07.2015;

- 4200,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №749 від 09.09.2015;

- 3544,12грн., що підтверджується платіжним дорученням №813 від 30.09.2015;

- 4932,30грн., що підтверджується платіжним дорученням №308 від 19.04.2016;

- 5000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №896 від 25.10.2016.

Таким чином, відповідач вніс орендну плату у розмірі 26313,82грн.

Враховуючи викладене, за користування об'єктом оренди в період з березня 2015 року по листопад 2015 року утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 9100,00грн.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Доказів погашення заборгованості з орендної плати у розмірі 9100,00грн. відповідачем не надано.

Доводи позивача, наведені в обґрунтування позову, належними доказами відповідачем не спростовано.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 9100,00грн., слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За положеннями ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України, передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 3.8 договору визначено, що за несвоєчасну сплату орендної плати орендар зобов'язаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Господарський суд перевірив розрахунок пені здійснений позивачем та визнав його правильним та таким, що підлягає задоволенню 1266,52грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 06.06.2012р. у справі N6-49цс12, від 24.10.2011 у справі N6-38цс11).

Господарський суд перевірив розрахунок трьох відсотків річних здійснений позивачем та визнав його правильним та таким, що підлягає задоволенню 272,25грн.

Господарський суд перевірив розрахунок інфляційних втрат здійснений позивачем та визнав його правильним та таким, що підлягає задоволенню 1202,16грн.

Крім того між сторонами укладено договір №39/28 від 22.01.2015 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.

Вказаний договір за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов'язку позивача в частині забезпечення обслуговування, експлуатації будівлі, що знаходиться за адресою: м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 40 відповідає обов'язок відповідача оплатити вартість отриманих комунальних послуг.

Отже, зобов'язання відповідача, щодо оплати отриманих послуг передбачено умовами договору та нормами законодавства.

Строк оплати комунальних послуг є таким, що настав.

За період з березня 2015 року по листопад 2015 року, з урахуванням положень договору №39/28 від 22.01.2015, позивачем відповідачу надано наступні комунальні послуги:

у березні 2015 року:

- вивіз сміття - 25,32грн.;

- електропостачання - 2149,67грн.;

- податок на землю 721,04грн.;

у квітні 2015 року:

- вивіз сміття - 28,43грн.;

- електропостачання - 6013,98грн.;

- податок на землю 356,02грн.;

у травні 2015 року:

- вивіз сміття - 27,62грн.;

- тепло - 5035,51грн.;

- електропостачання - 4895,07грн.;

- податок на землю 356,02грн.;

у червні 2015 року:

- вивіз сміття - 30,54грн.;

- електропостачання - 4141,70грн.;

- податок на землю 356,02грн.;

у липень 2015 року:

- вивіз сміття - 28,78грн.;

- податок на землю 356,02грн.;

у серпні 2015 року:

- вивіз сміття - 9,04грн.;

- податок на землю 356,02грн.;

у вересні 2015 року:

- вивіз сміття - 14,63грн.;

- електропостачання - 5378,36грн.;

- податок на землю 356,02грн.;

у жовтні 2015 року:

- вивіз сміття - 23,24грн.;

- електропостачання - 3258,74грн.;

- податок на землю 299,09грн.;

у листопад 2015 року:

- вивіз сміття - 36,65грн.;

- електропостачання - 3277,70грн.;

- податок на землю 299,09грн.;

З огляду на положення пункту 3.2.3 договору №39/28 від 22.01.2015, строк оплати комунальних послуг є таким, що настав.

Однак обов'язок внесення оплати комунальних послуг відповідач виконав частково, а саме:

- 25,32грн., що підтверджується платіжним дорученням №240 від 31.03.2015;

- 2149,67грн., що підтверджується платіжним дорученням №240 від 31.03.2015;

- 712,04грн., що підтверджується платіжним дорученням №240 від 31.03.2015;

- 2600,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №868 від 09.10.2015;

- 3000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №888 від 23.10.2015;

Таким чином, відповідач відшкодував витрати балансоутримувача у розмірі 8487,03грн.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 34572,56грн., слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Підпунктом 3.2.3 пункту 3.2 договору визначено, що при несвоєчасному внесенні плати, відповідач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки.

Господарський суд перевірив розрахунок пені здійснений позивачем та визнав його правильним та таким, що підлягає задоволенню 4811,75грн.

Господарський суд перевірив розрахунок трьох відсотків річних здійснений позивачем та визнав його правильним та таким, що підлягає задоволенню 1827,14грн.

Господарський суд перевірив розрахунок інфляційних втрат здійснений позивачем та визнав його правильним та таким, що підлягає задоволенню 7860,63грн.

В порядку ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", ст.ст. 11, 202, 252, 253, 254, 249, 509, 525, 526, 530, 536, 549, 610, 612, 625, 629, 759, 761, 762, 763, 782, 795 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 199, 231, 232, Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 2, 12, 21, 32, 33, 34, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Шульги Віталія Петровича (49000, АДРЕСА_1; індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь державного вищого навчального закладу "Український державний хіміко-технологічний університет" (49005, м.Дніпро, прос.Гагаріна,8; ідентифікаційний код 02070758) 9100,00грн. (дев'ять тисяч сто грн. 00 коп.) основного боргу за договором оренди №12/02-5659-ОД; 34572,56грн. (тридцять чотири тисячі п'ятсот сімдесят дві грн. 56 коп.) основного боргу за договором про відшкодування витрат балансоутримувача №38/28; 6078,27грн. (шість тисяч сімдесят вісім грн. 27 коп.) пені; 2099,39грн. (дві тисячі дев'яносто дев'ять грн. 39 коп.) трьох відсотків річних; 9062,79грн. (дев'ять тисяч шістдесят дві грн. 79 коп.) інфляційних втрат; 1600,00грн. (одна тисяча шістсот грн. 00 коп.) судового збору.

Видати накази.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

15.12.2017

Суддя І.В. Петренко