ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2017 р. Справа № 925/1125/17

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого - судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Поліщук Ю.В., без участі представників сторін, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи Лопатіної Альони Валеріївни до товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній з вантажних перевезень" про стягнення заборгованості у розмірі 19610 грн. 46 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа Лопатіна Альона Валеріївна, звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Група компаній з вантажних перевезень" (далі - відповідач) про стягнення, на підставі договору - заявки на перевезення вантажу автомобілем №000009/03ОВЧУХ від 09.03.2017 року, 16500 грн. основного боргу, 1910 грн. 38 коп. пені, 222 грн. 3% річних, 978 грн. 08 коп. інфляційних втрат, що разом складає 19610 грн. 38 коп., та відшкодування судових витрат.

Позов мотивовано тим, що позивачем зобов'язання по договору з перевезення вантажу автотранспортом по маршруту м. Одеса - м. Вінниця - м. Чернівці - м. Ужгород - м. Хуст виконані в повному обсязі, проте відповідачем свої зобов'язання з перерахування коштів в сумі 16500 грн. згідно договору-заявки не виконані, що стало підставою для звернення позивача до господарського суду з позовом.

Ухвалою господарського суду від 08.09.2017 року позовна заява прийнята до розгляду, по ній порушено провадження у справі № 925/1125/17, справа призначена до судового розгляду.

Відповідач в особі свого представника 26.09.2017 року за вх. № 20518/17 подав письмовий відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував з мотивів необґрунтованості і недоказаності позовних вимог, зокрема - в порушення умов п. 4.1. договору, позивач не надав належних доказів направлення передбаченого умовами договору пакета документів відповідачу, тому строк розрахунків не настав. Крім того, у договорі відсутні умови щодо нарахування пені за порушення порядку розрахунків, тому вимога позивача в цій частині є безпідставною.

В судовому засіданні 26.09.2017 року представник позивача позов з підстав і в розмірі, зазначених у позовній заяві підтримала, відповідач в особі свого представника проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позов.

В засіданні суду 03.10.2017 року позивач наполягала на задоволені позову в повному обсязі, представник відповідача просив суд про надання сторонам часу для мирного врегулювання даного спору, а саме добровільного погашення боргу відповідачем.

В засідання суду, яке відбулося 02.11.2017 року, сторони явку своїх представників не забезпечили, про причини неявки суд не повідомили, хоч про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Наявні у справі матеріали суд визнав достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, неявка у судове засідання представників сторін не перешкоджає вирішенню спору по суті, тому, з урахуванням вимог норм статей 69, 75, 77 ГПК України щодо обов'язку суду вирішити спір в розумні процесуальні строки і права суду вирішити спір без участі представників сторін за наявними матеріалами, суд розглянув справу без участі представників сторін за наявними в ній матеріалами.

Згідно з ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє частково з наступних підстав.

09.03.2017 року відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Група компаній з вантажних перевезень», як експедитор, з однієї сторони, та позивач - фізична особи-підприємець Лопатіна Альона Валеріївна, як перевізник, з іншої сторони, уклали договір-заявку на перевезення вантажу автомобілем №000009/03ОВЧУХ (далі - Договір, а.с. 11), за умовами якого експедитор та перевізник домовились в своїй діяльності керуватися Законом України «Про автомобільний транспорт», Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні та Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність»; перевезення здійснюються за маршрутом : м. Одеса - м. Вінниця - м. Чернівці - м. Ужгород - м. Хуст; дата завантаження - 09.03.2017 року, дата розвантаження - 10.03.2017 року; адреса завантаження - м. Одеса, адреса розвантаження - згідно ТТН; вантаж - консервація (п.1.1-1.8 Договору).

Сторони погодили усі істотні умови договору, а саме: умови перевезення (п. 1), відповідальність сторін (п. 2), особливі вимоги (п. 3), порядок розрахунків (п. 4). Зокрема, у п.п. 1.10 зазначено, що вартість перевезення становить 16500 грн. 00 коп., розрахунок здійснюється шляхом переказу коштів на картковий рахунок по вивантаженню 5-7 днів, з них 500 грн. 00 коп. експедиторських на карту 881520 Святенко О.В.

У п. 4 Договору зазначено, що сплата вартості послуг перевізника проводиться за рахунок коштів замовника, що надійшли на рахунок експедитора, за умови надання перевізником оригіналів всіх бухгалтерських документів та ТТН; оригінал ТТН має бути наданий перевізником експедитору протягом 5 днів з моменту розвантаження (п.п. 4.1); в разі направлення перевізником пакету документів, вказаного в п. 4.1, а саме пізніше п'яти днів з моменту вивантаження, нараховується штраф у розмірі 20% від вартості перевезення.

Договір підписаний представниками обох сторін та скріплений їхніми печатками.

Зазначений договір укладений сторонами з метою здійснення перевезення вантажу згідно заявки на перевезення вантажу автомобільним транспортом (а.с. 10) в якій зазначено, що вантажовідправником є ТОВ «Торгівельний Двір «Господарочка» (м. Одеса), вантажоодержувачами є ТОВ «ТД «Вілар» (м. Вінниця), ТОВ «Класс и К» (м. Чернівці), ТОВ «Браво-Карпати» (Закарпатська обл. с. Великі Лази) та ТОВ «Хуст ОПТ» (м. Хуст), автомобільним перевізником є відповідач - ТОВ «Група компаній з вантажних перевезень».

Із товарно-транспортних накладних від 09.03.2017 року №№ Т-33, Т-34, Т-584, Т-582, Т-583 (а.с. 18-24) вбачається, що товар, отриманий від вантажовідправника - ТОВ «Торгівельний дім «Господарочка» був доставлений і розвантажений згідно маршруту і на адреси вантажоодержувачів, зазначених у Заявці.

Згідно наданих пояснень в судовому засіданні та доданої позивачем до позовної заяви експрес-накладної «нової пошти» №2725 (а.с. 12), 17.03.2017 року позивач, на виконання умов п. 4 договору, направила на адресу відповідача документи, а саме: ТТН та рахунок-фактуру № 85 від 10.03.2017 року (а.с 13), акт здачі-прийняття робіт (виконаних послуг) № 85 від 10.03.2017 року (а.с. 14).

Згідно інформації із офіційного сайту нової пошти (https://novaposhta.ua/tracking) посилка за номером експрес-накладної №2725 отримана одержувачем (ТОВ «Група компаній з вантажних перевезень») 18.03.2017 року.

У позовній заяві зазначено, що на виконання абз. 2 Заявки, позивачем на адресу відповідача направлялися відповідні пакети документів «Новою поштою» та додано до матеріалів справи експрес-накладні № 0202 від 12.12.2016 року та № 7821 від 23.02.2017 року про направлення повторно (а.с. 19, 20). У зазначених експрес-накладних відсутній опис вкладення документів, що направлялись, проте факт перевезення вантажу та отримання пакета документів у відповідності до п. 4.1. договору, відповідачем не спростовано.

З огляду на викладене суд вбачає, що позивач, як перевізник, надав, а відповідач, як експедитор, прийняв послуги автомобільного перевезення вантажу за маршрутом і на умовах, узгоджених сторонами у договорі - заявці на перевезення вантажу автомобілем №000009/03ОВЧУХ. Загальна вартість робіт (послуг) становить 16500 грн. Послуги надані в повному обсязі, сторони претензій одна до одної не мають.

Для оплати отриманих послуг, позивач виписав відповідачу рахунок - фактуру № 85 від 10.03.2017 року на суму 16500 грн. (а.с. 13), проте, відповідачем вартість перевезення у зазначеній сумі не сплачена.

Таким чином, спірні зобов'язальні відносини виникли між сторонами із договору - заявки на перевезення вантажу автомобілем №000009/03ОВЧУХ від 09.03.2017 року. Договір є укладеним, виконувався сторонами, вимоги позивача і заперечення відповідача ґрунтуються на правах і зобов'язаннях сторін цього договору.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобов'язань перевезення і послуг, загальні положення про послуги, перевезення і транспортне експедирування визначені главами 63-65 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), главою 32 Господарського кодексу України (далі - ГК України), загальні положення про договір - розділом ІІ книги 5 ЦК України, главою 20 ГК України, загальні положення про правочини - розділом IV книги 1 ЦК України, правові наслідки порушення зобов'язання, відповідальність за порушення зобов'язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з ст. 11 ч.ч. 1, 2 п. 1, ст. 16 ч. 2 п.п. 5, 8 Цивільного кодексу (далі -ЦК) України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб'єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов'язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов'язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов'язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 ст. 908 ЦК України визначено, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 307 ГК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач, в порушення наведених норм законодавства і умов договору свої зобов'язання з оплати вартості перевезення в сумі 16500,00 грн. не виконав. Наявність і розмір невиконаного спірного грошового зобов'язання в розмірі 16500,00 грн. позивачем обґрунтовано і підтверджено належними і допустимими доказами, відповідачем не спростовано, тому ця заборгованість підлягає стягненню в судовому порядку.

У зв'язку з простроченням відповідачем строків оплати послуг перевезення вантажу, позивач також заявив в позові вимогу про стягнення з відповідача 1910 грн. 38 коп. пені, 978 грн. 08 коп. інфляційних втрат, 222 грн. 00 коп. 3% річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України за період прострочення з 17.03.2017 року по 28.08.2017 року.

При вирішенні спору в частині стягнення спірної суми пені суд керується приписами статей 549 - 552, 610-612, 614 ЦК України, статтями 216-218, 229 - 232, 234 ГК України, нормами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», роз'ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» N 14 від 17.12.2013 року, умовами договору.

Відповідно до ст. 610,ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України: порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 611, 625 ч. 1 ЦК, 216 ГК України, неможливість виконання зобов'язання не звільняє сторони від обов'язку виконати зобов'язання в натурі, порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій.

Виконання зобов'язання, згідно зі ст. 546 ч. 1 ЦК України, може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею), згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Із договору - заявки на перевезення вантажу автомобілем №000009/03ОВЧУХ від 09.03.2017 року, спірні правовідносини із якого виникли, вбачається, що сторони у розділі 2 пунктах 2.1.-2.6. погодили умови щодо відповідальності сторін договору за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором. Забезпечення виконання зобов'язань за цим договором у виді неустойки (пені) за порушення умов договору щодо порядку розрахунків, цим договором не передбачено.

Відтак, сторонами недотримано обов'язкової письмової форми правочину щодо забезпечення виконання зобов'язань у виді неустойки (пені). Наслідком цього, відповідно до норм ч. 2 ст. 215, ч. 1 ст. 216, ч. 2 ст. 547 ЦК України, є недійсність правочину щодо забезпечення виконання зобов'язань у виді неустойки (штрафу, пені), недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Статтею 231 ГК України, ч. 3 ст. 549 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», на норми яких позивач послався в обґрунтування своїх вимог в частині стягнення пені, визначено розміри штрафних санкцій, підстави ж застосування штрафних санкцій обумовлюються сторонами у договорі (правочині) з обов'язковим дотриманням його письмової форми.

За таких обставин в цій частині позову суд надає перевагу запереченням відповідача, вимогу позивача щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 1910 грн. 38 коп. за прострочення виконання договірного грошового зобов'язання щодо порядку розрахунків суд вважає необґрунтованою, недоказаною і такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимога позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних відповідає ч. 2 ст. 625 ЦК України, нараховані на суму фактичного прострочення за вказаний період, їх розрахунок судом перевірений, тому вказані вимоги підлягають задоволенню також у заявленій сумі.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи повинні підтверджуватись лише належними і допустимими доказами, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, було запропоновано сторонам подати докази в обґрунтування позову і заперечень проти нього, брати участь в засіданнях суду, вони своїми правами скористались на свій розсуд, відповідач безпідставно явку своїх представників в засідання суду не забезпечив, причини неявки не повідомив, про відкладення розгляду справи, продовження строку вирішення спору клопотань не заявляв, витребувані судом документи не подав, внаслідок чого судом прийнято рішення на підставі матеріалів, наявних у справі.

З урахуванням викладеного, відповідно до умов договору, обставин справи та вимог законодавства суд вважає, що відповідач не виконав договірні зобов'язання щодо порядку розрахунків за перевезення товару, прострочив оплату, тому позовні вимоги про стягнення 16500 грн. 00 коп. основного боргу, 978 грн. 08 коп. інфляційних втрат, 222 грн. 00 коп. 3% річних, судом визнаються обґрунтованими, доведеними і задовольняються, вимоги в частині стягнення 1910 грн. 08 коп. пені судом визнаються безпідставними і відхиляються. Доводи відповідача, приведені ними в обґрунтування інших заперечень проти позову, господарський суд відхиляє через їх невідповідність встановленим фактичним обставинам справи та вказаним вище нормам чинного законодавства.

На підставі статті 49 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати пропорційно задоволеній частині позову - сплачений судовий збір в розмірі 1444 грн. 13 коп.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній з вантажних перевезень», , місцезнаходження: 18000, м. Черкаси, вул. Благовісна 2/3 на користь суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи Лопатіної Альони Валеріївни, ІПН НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1, дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 - 16500,00 грн. основного боргу, 978 грн. 08 коп. інфляційних втрат, 222 грн. 00 коп. 3% річних, 1444 грн. 13 коп. судових витрат.

У задоволенні позову в частині стягнення 1910 грн. 08 коп. пені, 155 грн. 87 коп. судових витрат - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня його підписання.

Повний текст рішення складено і підписано 15.12.2017 року.

Суддя В.М. Грачов