ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2017 р.Справа № 915/896/17
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: В.В.Лашина

Суддів: В.І. Жекова

ОСОБА_1

При секретарі Є.О. Чеголі

За участю представників сторін:

Від ФОП ОСОБА_2 - ОСОБА_3

Від "АНІМАККОРД ЛТ - ОСОБА_4

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

на рішення господарського суду Миколаївської області від 01.11.2017р.

у справі № 915/896/17

позивач: АНІМАККОРД ЛТД

відповідач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2

про: стягнення 64000 грн. 00 коп.

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2017 року АНІМАККОРД ЛТД (ANIMACCORD LTD) (надалі-позивач) звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі-відповідач) про стягнення суми компенсації в розмірі 64000 грн. 00 коп. компенсації за порушення виключних авторських прав, що здійснено шляхом незаконного продажу контрафактного товару, на яких було розміщено зображення персонажів мультиплікаційного серіалу «Маша та Медвідь», які є обєктом інтелектуальної власності.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 01 листопада 2017 року (суддя Фролов В.Д) позов задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь АНІМАККОРД ЛТД суму компенсації в розмірі 32000 грн. та судовий збір .

Не погоджуючись з цим рішенням, ФОП ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить його скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись порушеня норм матеріального та процесуального права що полягає в неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків господарського суду обставинам справи.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування господарським судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

При цьому, згідно до ч. 1, 2 статті 13 названого Кодексу цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частиною другою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст. 13 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право на судовий захист прав інтелектуальної власності є конституційним правом кожної особи (статті 54, 55 Основного Закону України).

Стаття 8 Закону України «Про авторське право і суміжні права» встановлює, що об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, в тому числі аудіовізуальні твори.

Згідно до статті 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» аудіовізуальний твір - це твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайд-фільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Статтею 9 згаданого Закону передбачено, що частина твору, яка може використовуватись самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього закону.

Також названим Законом у статті першої визначено, що контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися.

У відповідності до статті 443 Цивільного кодексу України використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Статтею 440 названого Кодексу та частиною третьою статті 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Частиною другою статті 32 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків правомірного використання, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону.

За захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції (ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права»).

Звертаючись до суду з даним позовом про стягнення з ФОП ОСОБА_2 компенсації за порушення майнових прав суб'єкта авторського прав у заявленому до стягненні розмірі в сумі 64 000 грн., компанія «Анимаккорд Лтд» вказує на те, що йому стало відомо про незаконне розповсюдження товару із зображенням частини аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу «Маша і Мєдвєдь» в магазині «Все для праздника», в якому здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_2

21.07.2017 представником компанії «Анимаккорд Лтд» зафіксоване зазначене порушення за допомогою відеофіксації та накладної про придбання товару.

На зображенні придбаного товару (стакани та ковпачки ) міститься зображення з аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу «Маша і Мєдвєдь», а саме персонаж «Маша» та персонаж «Медведь».

Матеріали справи не містять доказів надання позивачем відповідачу дозволу на використання ні самого аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу «Маша і Мєдвєдь», ні його частин; між сторонами спору не укладалось жодних договорів на використання зазначеного персонажу.

Приймаючи спірне рішення, про часткове задоволення позовних вимог, господарський суд встановив, що порушення є одноразовим, тривалим порушенням, яке було здійснено у короткий проміжок часу , та дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення компенсації у мінімально встановленій статею 52 ЗУ Про авторське право і суміжні права сумі - 10 мінімальних заробітних плат, а саме 32000,00 грн.

Колегія суддів вважає що суд першої інстанції, правильно встановивши факт порушення відповідачем майнових авторських прав шляхом використання спірного твору без необхідного дозволу, з урахуванням фактичних обставин порушення та правомірно дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення компенсації у мінімально встановленій статею 52 ЗУ Про авторське право і суміжні права сумі - 10 мінімальних заробітних плат.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 грудня 2014 року між ТОВ «Маша і Мєдвєдь» (правовласник) та компанією «Анімаккорд Лтд» (набувач) укладено договір № ММ-2 про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір (анімаційні серіали «Маша і Мєдвєдь» і «Машині казки»), згідно якого Правовласник в порядку, передбаченому договором, передає і відчужує набувачу виключне право в повному обсязі на аудіовізуальні твори, а Набувач зобов'язується сплатити правовласнику обумовлену договором винагороду.

Відповідно до п. 1.3 договору правовласник заявляє і гарантує, що правовласник є єдиним власником виключного права на аудіовізуальні твори і, що після передачі/відчуження згідно актів передачі прав або актам приймання-передачі, виключне право на аудіовізуальні твори не буде заставлено, під арештом та не буде обтяжено ніякими іншими зобов'язаннями чи будь-якими іншими інтересами будь-якого виду.

Згідно із п. 1.7.1 договору до набувача переходять права правовласника, який є ліцензіаром по всім діючим ліцензійним договорам (зазначених у відповідному додатку до договору), укладених правовласником відносно аудіовізуальних творів, право на які підлягає передачі по цьому договору.

Пунктом 4.1 договору визначено, що одночасно з відчуженням права на аудіовізуальні твори правовласник передає набувачу в повному обсязі виключне право на всі юридично значимі охоронювані елементи і об'єкти аудіовізуальних творів, включаючи, але не обмежуючись: вихідні матеріали серій, інструкцію по стилю, робочі матеріали, назву анімаційних серіалів «Маша і Мєдвєдь» і «Машині казки», графічне зображення, персонажі, музика та фонограми, незалежно від того чи перераховані зазначені елементи та об'єкти безпосередньо в додатках до договору.

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє протягом всього терміну дії виключного права на аудіовізуальні твори, включаючи будь-які пролонгації терміну дії виключного права (п. 7.1 договору № ММ-2 від 10.12.2014 р.).

Додатком № 1 до договору № ММ-2 від 10 грудня 2014 року сторони погодили, зокрема, основні ідентифікуючі характеристики аудіовізуальних творів «Маша і Мєдвєдь» та «Машині казки», а також права, які підлягають відчуженню згідно договору.

Крім того, згідно з висновком експерта № 122/14 за результатами проведення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності, проведеної Науково-дослідним центром судової експертизи з питань інтелектуальної власності від 05.11.2014 р. зображення персонажу «Маша» було створено для анімаційного дитячого серіалу, при цьому цей персонаж наділено автором певними ознаками, що його індивідуалізують та виділяють серед зображень інших вигаданих мультиплікаційних персонажів. Персонаж «Маша» є динамічним образом, створеним в процесі творчої діяльності її автора, який виражений у обєктивній формі (у вигляді зображення, що має фіксацію на кіноплівці), має риси та властивості (ім'я, особливості зовнішнього вигляду та характеру), які вирізняють її поміж інших вигаданих персонажів, тобто має усі ознаки оригінальності. Також персонаж «Маша» з мультиплікаційного серіалу «Маша і Мєдвєдь» є частиною аудіовізуального твору, яка може використовуватись самостійно.

Отже, зібрані у справі докази свідчать про набуття позивачем прав інтелектуальної власності на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал «Маша і Мєдвєдь» та «Машині казки» та частини вказаних аудіовізуальних творів, які можуть використовуватися самостійно, зокрема на персонаж «Маша» та «Мєдвєдь», тобто і права на захист таких прав у разі їх порушення, в тому числі шляхом звернення до господарського суду.

Пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною за допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами ГПК. Подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади (якщо вона є посадовою особою) та з прикладенням печатки (за її наявності). Колегія суддів відзначає, що додані до позовної заяви копії документів містять усі необхідні реквізити, а саме надпис "згідно з оригіналом", зазначено прізвище особо, що посвідчила дані копії документи, дату та підпис, а тому, посилання скаржника на неналежність даних доказів спростовуються вищевказаними приписами чинного законодавства.

Безпідставними є доводи скаржника відносно недоведеності реалізації саме відповідачем контрафактного товару,

Відповідно до статті 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових документів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" розрахунковий документ - це документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Згідно зі статтею 3 названого Закону суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані, зокрема, надавати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України "Про захист прав споживачів" (пункт 15 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових документів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг").

Форма та зміст фіскального чека, розрахункової квитанції та інших розрахункових документів, надання покупцю яких є обов'язковим, визначено Положенням про форму та зміст розрахункових документів, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України 01.12.2000 № 614 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.02.2001 за № 105/5296.

Як вбачається з матеріалів справи, надана позивачем накладна № 17 містить інформацію про реалізований товар (найменування стакан «Маша, колпачки»), про кількість (1 та 2 шт..) та вартість товару (30 та 6 грн. за одиницю) . Вказана накладна скріплена печаткою ФОП ОСОБА_2 яка також містить його код ЄДРПОУ.

Також факт продажу товару із зображенням персонажу "Маша" підтверджується відеофіксацією, що була здійснена представником Товариства.

У відповідності до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з частинами першою, другою статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України; не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Частиною 1 статті 307 Цивільного кодексу України унормовано, що фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру.

В будь-якому випадку знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом (ч. 3 ст. 307 ЦК України).

Одночасно з цим, за змістом ч. 3 ст. 308 названого Кодексу зображення може бути розповсюджене без дозволу фізичної особи, якщо це викликано необхідністю захисту її інтересів або інтересів інших осіб.

У даному випадку здійснення зйомки, була викликана саме необхідністю фіксації правопорушення та з метою захисту власника авторського права, права якого гарантуються Конституцією України.

До того ж, судова колегія звертає увагу на те, що зйомка проводилася у магазині, що є публічним місцем, не посягає на права, визначені Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова. Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом (частини перша, друга статті 21 Закону України «Про інформацію»).

До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження (частина друга статті 11 Закону № 2657). Конституційний Суд України в абзаці першому пункту 1 резолютивної частини Рішення від 30 жовтня 1997 року № 5-зп відніс до конфіденційної інформації про фізичну особу, крім вказаної, ще й відомості про її майновий стан та інші персональні дані.

Зображення осіб у відеозйомці, наданої позивачем, не містить конфіденційної інформації.

Зазначені дані в їх сукупності дають можливість ідентифікувати, хто саме та коли продав відповідний товар.

Також не заслуговують на увагу твердження відповідача щодо здійснення відео фіксації продажу контрафактного товару особою без належним повноважень, оскільки для визначення наявності порушеного права особи не має значення яка саме особа виявила таке порушення.

Відповідно до статей 16, 432 ЦК України одним із способів захисту прав є стягнення збитків (матеріальної шкоди) за порушення прав на об'єкти права інтелектуальної власності, а також компенсації за порушення авторського права і суміжних прав.

Згідно з пунктом «г» частини першої статті 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав вправі подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

У відповідності до п. «г» ч. 2 ст. 52 суд має право постановити рішення, зокрема, про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

Наведена норма права говорить про те, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Вона не містить будь-яких приписів щодо малозначимості правопорушення чи інших чинників, які б давали правові підстави для звільнення від відповідальності за порушення авторських прав чи зменшення її розміру нижче, ніж встановлено законом.

Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб'єкт такого права доводити не зобов'язаний. Водночас розмір доведених збитків має враховуватися господарським судом у визначенні розміру компенсації. Кожен окремий факт протиправного використання об'єктів авторського та/або суміжних прав, в тому числі неодноразове використання одного й того самого об'єкта, становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності у вигляді стягнення компенсації (п. 51.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 12).

Судова колегія враховує і те, що особа, яка розповсюджує товари, в яких відображено об'єкти авторського права та/або суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення законодавства про авторське право і суміжні права і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договором з третіми особами (п. 27 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 12).

Не можуть бути прийняті до уваги і посилання скаржника на обставини встановлені рішенням господарського суду Миколаївської області від 16.11.2017 у справі № 915/897/17, оскільки вказані обставини не є преюдиційними та спростовуються обставиними даної справи №915/869/17, крім того, судове рішення у справі № 915/897/17 також оскаржене стороною до апеляційного суду.

На підставі вищевикладеного, наведені в апеляційній скарзі порушення допущенні судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, а мотиви апеляційної скарги не спростовують висновків суду в частині наявності у позивача права на звернення до суду для захисту свої виключних майнових авторських прав, реалізацію відповідачем контрафактного товару та права позивача на стягнення компенсації та таке порушення.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає будь-яких передбачених ст.104 ГПК України правових підстав для зміни чи скасування рішення місцевого суду.

Керуючись статтями 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення господарського суду Миколаївської області від 01.11.2017р. у справі № 915/896/17 без змін.

Головуючий суддя В.В. Лашин

Суддя В.І. Жеков

Суддя Л.В. Лавриненко