ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.12.2017 Справа № 904/9530/17

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АСС", с. Широке, Криворізький район, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за ліцензійним договором

Суддя Петрова В.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_5, дов. від 31.10.17р.

від відповідача: Новак А.М., дов. №2-Д від 20.10.17р.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АСС" про стягнення основного боргу в розмірі 13 920,00грн., 3% річних у розмірі 1 585,74грн., інфляційних у розмірі 16 867,83грн.

Позовні вимоги обгрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов ліцензійного договору №217 LPFU про надання дозволу на використання знаку для товарів та послуг від 09.01.2014р. в частині повної та своєчасної оплати паушального платежу (одноразове ліцензійне мито) у розмірі 13 920,00грн. за наданий дозвіл/право (невиключну ліцензію).

Відповідач позовні вимоги визнає, однак подав до суду заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача, оскільки вважає, що строк позовної давності для звернення з позовом до суду сплинув 16.01.2017р.

У судовому засіданні оголошувалась перерва згідно ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

14.12.2017р. позивач у судовому засіданні зазначив, що підписанням акту здачі-прийняття наданих послуг №ВРФУ-0000392 від 17.11.2014р. відповідач визнав свою заборгованість, у зв"язку з чим строк позовної давності перервався і його перебіг розпочався заново та закінчився 17.11.2017р., однак позивач звернувся з позовом до суду 06.11.2017р., тобто в межах строку позовної давності.

14.12.2017р. відповідач у судовому засіданні зазначив, що акт здачі-прийняття наданих послуг №ВРФУ-0000392 від 17.11.2014р. договором не передбачений, а підписання цього акту не вважає визнанням боргу для переривання строку позовної давності.

14.12.2017р. у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

09.01.2014р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (ліцензіар), який є власником знаку для товарів та послуг "Фаворит Успіху", що використовується в якості офіційної нагородної символіки для переможців конкурсу торгових марок "Фаворити Успіху" (далі - знак), та Товариством з обмеженою відповідальністю "АСС" (ліцензіат) укладено договір №217 LPFU про надання дозволу на використання знаку для товарів та послуг.

Відповідно до п.1.1. договору ліцензіар надає ліцензіату на платній основі дозвіл/права (невиключну ліцензію) на використання ліцензіатом знаку для товарів та послуг, а ліцензіат бере такий дозвіл/права і зобов"язується сплатити винагороду згідно умов договору.

За п.1.2. договору ліцензіату надається дозвіл (невиключна ліцензія) на використання знаку такими способами:

- нанесення знаку на товари/послуги, які випускаються/надаються під торговою маркою/брендом "ПОМІДОРА" (далі - продукти), упаковку (первинну та/або вторинну), в якій міститься такий товар, вивіску, пов"язану з ним, етикетку, нашивку, бирку або інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знаку з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення);

- застосування знаку під час пропонування, рекламування, популяризації продуктів;

- застосування знаку в діловій документації та в мережі Інтернет відносно продуктів;

- використання знаку поряд з іншими торговими знаками для виробництва товарів і надання послуг.

Згідно п.1.3. договору зображення знаку у різних варіантах, в яких ліцензіат вправі його використовувати, визначено у Додатку №1 до договору, який є його невід"ємною частиною.

Відповідно до п.п.2.3.1. договору ліцензіар зобов"язаний надати ліцензіату дозвіл/право (невиключну ліцензію) на використання знаку згідно умов договору. Надання дозволу/права (невиключної ліцензії) підтверджується підписанням обома сторонами даного договору та Додатку №1 до нього.

За п.2.4. договору ліцензіат зобов"язується використовувати знак виключно по відношенню до торгових марок, що набули переможні статуси у номінаціях конкурсу "Фаворит Успіху-2013".

Пунктом 3.1. договору передбачено, що за наданий дозвіл/право (невиключну ліцензію), передбачені даним договором, ліцензіат сплачує ліцензіару паушальний платіж (одноразове ліцензійне мито) у розмірі 13 920,00грн.

Згідно п.3.3. договору оплата здійснюється не пізніше 5 банківських днів з моменту підписання даного договору сторонами.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років з дати підписання (п.7.1. договору).

За п.7.2. договору право на використання знаку ліцензіат набуває з моменту підписання даного договору.

Згідно ст.1109 Цивільного кодексу України за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір. Вважається, що за ліцензійним договором надається невиключна ліцензія, якщо інше не встановлено ліцензійним договором.

Позивач надав відповідачу послуги - дозвіл на використання знаку, що підтверджується актом здачі-прийняття наданих послуг №ВРФУ-0000392 від 17.11.2014р. на суму 13 920,00грн., підписаним сторонами без будь-яких зауважень (а.с.22).

Враховуючи п.3.3. договору та ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, відповідач повинен був сплатити позивачу паушальний платіж (одноразове ліцензійне мито) у розмірі 13 920,00грн. за наданий дозвіл/право (невиключну ліцензію) до 16.01.2014р. включно, однак, як вбачається з матеріалів справи, цього не зробив.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до приписів ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання.

За ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання (неналежне виконання).

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимога позивача про стягнення плати у розмірі 13 920,00грн. за наданий дозвіл/право (невиключну ліцензію) підлягає задоволенню.

29.11.2017р. відповідач подав до суду заяву про застосування строку позовної давності до вимог позивача, оскільки вважає, що строк позовної давності для звернення з позовом до суду сплинув 16.01.2017р.

Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.ч.3, 4 ст.267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За ст.264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов"язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Суд вважає, що підписанням акту здачі-прийняття наданих послуг №ВРФУ-0000392 від 17.11.2014р. відповідач визнав наявність у нього заборгованості у розмірі 13 920,00грн., у зв"язку з чим строк позовної давності перервався і його перебіг розпочався заново та закінчився 17.11.2017р., однак позивач звернувся з позовом до суду 06.11.2017р., тобто в межах строку позовної давності.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно наданого позивачем розрахунку 3% річних за період з 17.01.2014р. по 03.11.2017р. (сума та період взяті правильно) складають 1 585,74грн. та підлягають до стягнення, а інфляційні з лютого 2014р. по вересень 2017р. (сума та період взяті правильно) складають 16 867,83грн. та підлягають до стягнення.

Керуючись ст.ст.49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АСС" (53070, Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Широке, вул. Молодіжна, 1а, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (03187, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) основний борг у розмірі 13 920,00грн. (тринадцять тисяч дев"ятсот двадцять), 3% річних у розмірі 1 585,74грн. (одна тисяча п"ятсот вісімдесят п"ять грн. 74коп.), інфляційні у розмірі 16 867,83грн. (шістнадцять тисяч вісімсот шістдесят сім грн. 83коп.) та 1 600,00грн. (одна тисяча шістсот) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18.12.2017р.

Суддя В.І. Петрова