ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.12.2017 Справа № 907/729/17

За позовом публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ в особі Закарпатської філії ПАТ "Укртелеком", м. Ужгород

до відповідача управління соціального захисту населення Берегівської міської ради, м. Берегово

про стягнення суми 61715,16 грн.

Головуючий суддя Бобрик Г.Й.

за участі представників:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність №1153 від 12.12.2016

від відповідача -

Суть спору: публічне акціонерне товариство "Укртелеком", м. Київ в особі Закарпатської філії ПАТ "Укртелеком", м. Ужгород звернулось з позовом до управління соціального захисту населення Берегівської міської ради, м. Берегово про стягнення суми 61715,16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань в частині здійснення компенсаційних виплат за надані позивачем протягом періоду з грудня 2015 р. по грудень 2016 р. телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 05.10.2017 порушено провадження у справі та прийнято заяву до розгляду. Розгляд справи призначено на 31.10. 2017 р. на 12 год. 00 хв.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 31.10.2017 у зв'язку з тим, що відповідачем письмового відзиву на позов не подано, представник відповідача для участі в судовому засіданні не з'явився, розгляд справи відкладено на 27.11.2017 р. о 12 год. 00 хв.

Відповідачем надіслано до господарського суду Закарпатської області письмовий відзив на позов № 1059/01-12 від 21.11.2017, згідно з яким у задоволенні позову останній просить відмовити повністю. Заперечення мотивовані з посиланням на відсутність між позивачем та відповідачем договірних зобов'язань. Крім того, відповідач зазначає, що оскільки Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" регіонам України не передбачена субвенція з Державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв'язку, то у відповідача відсутній обов'язок щодо здійснення компенсаційних виплат за надані позивачем телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати.

Представником позивача позовні вимоги підтримано повністю, та на спростування заперечень відповідача подано додаткові пояснення (заява №121-Вих-ИУ-21СООО-2017), в яких зазначено, що твердження відповідача є безпідставними, оскільки відповідно до ст. ст. 16,17 Закону України "Про державні соціальні стандарти" розмір соціальних виплат входить до числа основних соціальних гарантій, дотримання яких гарантується державою. Згідно з положеннями статті 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти" державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій. Органи місцевого самоврядування при розробці та реалізації соціально - економічних програм можуть передбачати додаткові соціальні гарантії за рахунок коштів місцевих бюджетів.

Наголошено, що позивач надавав телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам м. Берегова, які мають право на пільгу, на виконання імперативних законодавчих вказівок. Враховуючи наведене, уповноважений державою орган - відповідач, в силу норм закону, зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати. Відсутність договірних зобов'язань між сторонами не призводить до відсутності зобов'язання відповідача щодо компенсації коштів позивачу, оскільки, зобов'язання укладення договору, як підстава надання даних послуг та оплати наданих послуг не передбачено жодним спеціальним законодавчим актом. Відносно позиції відповідача, що відсутність бюджетних коштів є достатньою підставою відсутності зобов'язання компенсувати кошти надавачу послуг, позивачем заявлено, що така суперечить нормам чинного законодавства, зокрема частині 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України, згідно з якою зобов'язання щодо виплати субсидій, допомог, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, облікуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. З цією нормою закону кореспондується позиція Міністерства фінансів України, викладена у листі від 30.06.2011 №31-07310-0-24/16584: програми, які відносяться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті послуги в межах встановлених норм. Також в спростування заперечень відповідача, викладених у письмовому відзиві на позов позивач посилається на правову позицію Вищого господарського суду України, викладену у пункті 5 оглядового листа № 01-06/374/2013 від 18.02.2013 в саме відносно того, що відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язань. Позовні вимоги позивачем підтримано в повному обсязі.

У судовому засіданні 27.11.2017 в порядку ст.77 Господарського процесуального кодексу України, за згодою присутніх представників сторін, від позивача ОСОБА_1, представник довіреністю №1153 від 12.12.2016, від відповідача ОСОБА_2, представник за довіреністю №1054/01-12 від 20.11.2017, оголошувалась перерва до 11.12.2017 11 год. 00 хв. для надання відповідачем доказів на обґрунтування заперечень.

Позивачем згідно з супровідним листом подано для долучення до матеріалів справи докази на підтвердження повторного направлення на адресу відповідача акту звірки розрахунків між сторонами за спірний період, складений сторонами на день звернення з позовом в суд.

Представником відповідача для участі в судовому засіданні 11.12.2017 після оголошеної перерви не з'явився.

До початку судового засідання відповідачем надіслано заяву про долучення до матеріал справи додаткових документів, а саме відповідь УДКСУ у Берегівському районі закарпатської області на лист УСЗН № 01-19/695 від 29.11.2017 та відповідь Фінансового управління Берегівської міської ради на лист УСНЗ №126 від 29.11.2017 ( відповідні документи додані до заяви).

Судове засідання просить провести без участі представника управління соціального захисту населення Берегівської міської ради, м. Берегово

Підтримано заперечення щодо позовних вимог, наведених у письмовому відзиві на позов. В задоволенні позову просить відмовити повністю.

Вивчивши та дослідивши наявні в матеріалах справи документальні докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» є оператором телекомунікацій і включений до реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері звязку та інформатизації. Позивач надає телекомунікаційні послуги фізичним особам, в тому числі і тим, що мають визначені законодавством пільги з їх оплати.

Пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 року № 295, визначено, що установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Вказані норми законодавства закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обовязок оператора телекомунікаційних послуг надавати пільгові послуги звязку визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обовязок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

В силу ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно правового акту, що регулює господарську діяльність.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року за № 256 (в редакції, чинній у період спірних відносин) було затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі Порядок), який визначає відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, в тому числі компенсаційних виплат за пільговий зв'язок.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року за № 256 встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення згідно п. 3 Порядку є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

З врахуванням наведеного, Управління соціального захисту населення Берегівської міської ради є розпорядником коштів бюджетного фінансування вищезазначених соціальних пільг у м. Берегово Закарпатської області, а Публічне акціонерне товариство Укртелеком, м. Київ в особі Закарпатської філії постачальником телекомунікаційних послуг, що надаються на пільгових умовах громадянам, які мешкають у м. Берегово.

У відповідності до п. 5 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року за № 256, головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення): зокрема, до 22 числа місяця, що настає за звітним, - щодо пільг з послуг зв'язку, зокрема, безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів.

Згідно п. 6 Порядку № 256, фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, місті Києві та Севастополі: зокрема, до 25 числа місяця, що настає за звітним, - щодо пільг з послуг зв'язку, зокрема, безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів.

Всупереч положенням чинного законодавства, а саме п. 5 Порядку № 256, відповідачем не були підготовлені та направлені позивачу відповідні акти звіряння.

У відповідності до пунктів 10-11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 року № 117, підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25-го числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою 2-пільга. Уповноважений орган, у свою чергу, щомісяця має звірити інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією що надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадити розрахунки, до уточнення цієї інформації.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з грудня 2015 по грудень 2016 року позивач надавав телекомунікаційні послуги на пільгових умовах абонентам м. Берегова Закарпатської області, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та на яких поширювалась дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу", Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус", Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону України "Про охорону дитинства", Закону України "Про жертви нацистських переслідувань".

Позивач у спірному періоді надсилав на адресу відповідача розрахунки вартості послуг, наданих пільговикам, за формою2-пільга та акти звіряння розрахунків за формою 3-пільга (копії актів звірки та доказів про надіслання відповідачеві щомісячних актів звірки додано до матеріалів справи). Однак, витрати в загальному розмірі 61715,16 коп., понесені позивачем внаслідок надання протягом січня - грудня 2016 року та грудень 2015 телекомунікаційних послуг споживачам, відповідач не відшкодував.

Таким чином, за відповідачем нормативно визначено обовязок щомісячно, на підставі відповідних щомісячних звітів, здійснювати з позивачем розрахунки з відшкодування витрат за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям громадян.

У зв'язку з наведеним, позивач звертався до відповідача з вимогами про відшкодування вартості наданих послуг, що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями листів.

Відповідачем вимоги позивача залишені без задоволення.

Невідшкодування відповідачем витрат, понесених позивачем внаслідок надання послуг на пільгових умовах визначеним законодавством категоріям громадян у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року та грудень 2015 року на загальну суму 61715,16 грн. стало підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача суми заборгованості в примусовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За змістом ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Положення ст. 612 Цивільного кодексу України встановлюють, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 617 Цивільного кодексу України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 15.05.2012 року у справі №11/446, від 15.05.2012 року у справі №3-28гс12 та Постанові Вищого господарського суду України від 23.08.2012 року у справі №15/5027/715/2011..

Так, у рішеннях Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 року, у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004 року зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

В порядку ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Заперечення відповідача про те, що управління соціального захисту населення Берегівської міської ради у 2016 році не мало правових підстав взяти бюджетні зобов'язання та підписати акти звіряння розрахунку за надані телекомунікаційні послуги, та відсутність договору не заслуговують на увагу, оскільки наведені обставини не звільняють від обов'язку з компенсації видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За положеннями статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Відповідач належних та допустимих доказів на підтвердження виконання належним чином та в повному обсязі зобовязань по відшкодуванню витрат, понесених позивачем з січня 2016 року по грудень 2016 року (включно), а також за грудень 2015 року внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, суду не надав.

Зважаючи на вищевикладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 61715,16 грн. за надані телекомунікаційні послуги на пільгових умовах, відповідачем не спростовані, підлягають задоволенню судом повністю.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати позивача по оплаті судового збору суд покладає на відповідача.

Керуючись ст. ст. 4-3, 33, 43, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Управління соціального захисту населення Берегівської міської ради ( 90200, Закарпатська область, м. Берегово, вул. Б.Хмельницького, 7, ) на користь публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Закарпатської філії ПАТ «Укртелеком» (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Кирила і Мефодія, 4, , р/р 1 в АТ «Ощадбанк» м. Київ МФО 3004650) суму 61715,16 грн. ( шістдесят одну тисячу сімсот п'ятнадцять грн. 16 коп.) та 1600,00 грн. ( одна тисяча шістсот грн. 00 коп.) відшкодування витрат позивача по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду.

Вступну та резолютивну частини рішення проголошено 11.12.2017 року.

Повне рішення складено 19.12.2017 року.

Суддя Бобрик Г.Й.