ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2017 р. Справа № 911/3246/17

Господарський суд Київської області у складі судді Янюк О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська», с.Пухівка Броварського району Київської області

про стягнення заборгованості

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №599 від 09.10.2017);

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

03.11.2017 Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі позивач, ПАТ «АК «Київводоканал») звернулось до Господарського суду Київської області (далі суд) із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська» (далі відповідач, ТОВ «Птахофабрика Київська») про стягнення заборгованості у розмірі 128 199,86грн, з яких: 110 651,63грн основний борг, 4 297,02грн інфляційні втрати, 1 621,12грн 3% річних, 6 097,51грн пеня, 5 532,58грн штраф. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1 923,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовує ст. 230 Господарського кодексу України (далі ГК України), ст.ст. 526, 527, 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст. 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» від 10.01.2002 № 2918-III (далі Закон №2918-ІІІ), та вказує на порушення відповідачем умов договору №02920/5-03 на послуги водопостачання та водовідведення в частині неповної оплати наданих позивачем послуг з водопостачання та водовідведення у період з 01.04.2016 по 31.08.2017.

Ухвалою суду від 06.11.2017 порушено провадження у справі та у порядку ст. 65 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зобов'язано сторін надати суду докази, необхідні для вирішення спору.

На підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався. Черговий розгляд справи призначено на 11.12.2017.

У судове засідання відповідач явку свого повноважного представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив. Так, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК України. У разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомлену суду стороною, а у разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»). За таких обставин, суд вважає відповідача належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи (а.с. 4, 151).

Процесуальним правом, передбаченим ст. 59 ГПК України, відповідач не скористався та відзиву на позов не надав.

До того ж, явка обов'язковою судом не визнавалась, а тому, ураховуючи, що явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача на підставі ст. 75 ГПК України за наявними у справі матеріалами.

Під час судового засідання представник позивача підтримав позовні вимоги та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

На підставі ст. 85 ГПК України у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, судом встановлені наступні обставини.

12.08.2003 між ПАТ «АК «Київводоканал» (постачальник) та ТОВ «Птахофабрика Київська» (абонент) укладено договір №02920/5-03 на послуги водопостачання та водовідведення (далі Договір, а.с.14-17), відповідно до п. 1 якого, постачальник зобовязується надавати абоненту послуги з постачання питної води та водовідведення, а абонент зобовязується розраховуватися за вищевказані послуги згідно умов Договору.

Кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом визначається за показниками водо лічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показників водо лічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента. Для абонентів із стабільним обємом водоспоживання (або незначними коливаннями), зняття показників може здійснюватись один раз на квартал (п. 3.1 Договору).

Пунктом 3.5 Договору передбачено, що абонент розраховується за надані послуги у порядку встановленому органами виконавчої влади у пятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи.

Згідно із п. 3.7 Договору, щомісячно постачальник виставляє платіжну вимогу за надані послуги згідно цього Договору.

Цей Договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набирає чинності з моменту його підписання сторонами (п. 7.1 Договору). Доказів розірвання вказаного Договору сторонами суду надано не було.

Так, на виконання умов зазначеного Договору постачальником у період з квітня 2016 року по серпень 2017 року було надано абоненту послуги з постачання питної води та водовідведення, що підтверджується актами про зняття показань з приладу обліку (а.с.50-62) та виставленими платіжними вимогами дорученнями (а.с.99-130) за вказаний період на загальну суму 229 091,77грн, а абонентом прийнято вказані послуги та оплачено частково на загальну суму 118 440,14грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями та квитанціями (а.с.65-81).

Однак, подальше виконання своїх зобовязань абонент припинив, у звязку чим у останнього виникла непогашена заборгованість перед постачальником у розмірі 110 651,63грн (229 091,77-118440,14=110651,63).

У звязку із тим що, відповідач у добровільному порядку зазначену заборгованість не оплатив, зазначене і стало підставою для звернення позивача із відповідним позовом до суду.

Підсумовуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-IV (далі Закон №1875-IV) комунальними послугами є результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби, зокрема, юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням.

Субєктами у сфері питної води, питного водопостачання та водовідведення, зокрема, є підприємства питного водопостачання та централізованого водовідведення; споживачі питної води та/або послуг з водовідведення (ст. 4 Закону №2918-ІІІ).

Разом з цим, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (ч. 1 ст. 19 Закону №1875-IV).

Згідно із ч. 2 ст. 20 Закону №2918-ІІІ, договір про надання послуг з питного водопостачання та/або водовідведення укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання та/або водовідведення або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем.

Таким чином, на виконання вказаних приписів закону між позивачем та відповідачем укладено договір на послуги водопостачання та водовідведення №02920/5-03 від 12.08.2003, який недійсним у судовому порядку не визнавався, у зв'язку з чим, у силу ст. 629 ЦК України, він є обов'язковим для виконання сторонами.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач виконав свої договірні зобов'язання в частині надання послуг водопостачання та водовідведення за період квітня 2016 року по серпень 2017 року на зальну суму 229 091,77грн (а.с.99-130). Доказів протилежного відповідачем суду надано не було.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 Закону №2918-ІІІ передбачено, що споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалось вище, відповідач розраховується за надані послуги у пятиденний термін з дня представлення постачальником платіжних документів до банківської установи. Проте, відповідач взяті на себе зобов'язання з оплати наданих позивачем послуг виконав лише частково, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями та квитанціями на загальну суму 118 440,14грн (а.с.65-81). Доказів протилежного, до прийняття рішення у справі, суду не надав. З огляду на те, що своєчасна та повна оплата отриманого товару є одним з основних обов'язків відповідача, належне виконання якого вимагається законом та Договором, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 110 651,63грн.

Крім того, у звязку із неналежним виконанням відповідачем зобовязань, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 6 097,51грн. З цього приводу суд зазначає наступне.

У силу ч. 2 ст. 20 ГК України, захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання здійснюється шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій та іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Так, пунктом 4.2 Договору передбачено, що за несвоєчасну оплату послуг абонент сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені (а.с.18-19) у розмірі 6 097,51грн за періоди: 23.03.2017-31.08.2017; 18.04.2017-31.08.2017; 19.05.2017-31.08.2017; 26.06.2017-31.08.2017; 16.07.2017-31.08.2017; 14.08.2017-31.08.2017, вважає його правильним обґрунтованим та таким, що підлягає стягненню з відповідача.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1 621,12грн та інфляційних втрат у розмірі 4 297,02грн суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних витрати суд вважає їх неправильними, оскільки, позивачем до розрахунку враховано день фактичної часткової сплати суми заборгованості та невірно визначено сукупний індекс інфляції за періоди прострочення платежів. У перерахунку, зазначені суми становлять значно більший розмір, ніж заявляє позивач. Оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог, то задоволенню підлягають 3% річних саме у розмірі 1 621,12грн та інфляційні втрати саме у розмірі 4 297,02грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 5 532,58грн. З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Так, п. 4.1 Договору передбачено, що за безпідставну відмову від оплати наданих послуг абонент сплачує штраф у розмірі 5% від несплаченої суми.

Як вбачається із змісту Договору, сторонами не визначено поняття «безпідставної відмови від оплати наданих послуг», а тому суд позбавлений можливості встановити коли саме та за яких обставин до відповідача може застосовуватись вищезазначений пункт Договору. Доказів протилежного суду сторонами надано не було.

Водночас, ст. 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, вимога позивача щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі 5 532,58грн не підлягає задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України при частковому задоволенні позову покаладються пропорційно на обидві сторони.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська» (07413, Київська обл., Броварський район, с. Пухівка, вул. Радгоспна, ідентифікаційний код 05513187) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м.Київ, вул.Лейпцизька, будинок 1-а, Ідентифікаційний код 03327664) 110 651,63грн (сто десять тисяч шістсот пятдесят одна грн. 63коп) основного боргу, 4 297,02грн (чотири тисячі двісті девяносто сім грн. 02коп) втрат від інфляції, 1 621,21грн (одна тисяча шістсот двадцять одна грн. 21коп) 6 097,51грн (шість тисяч девяносто сім грн. 51коп) пені, 1 840,01грн (одна тисяча вісімсот сорок грн. 01коп)

3.В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.С. Янюк

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 15.12.2017.