РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2017Справа №910/17301/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аудиторська фірма «ТАВІ»

до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик»

про стягнення 856 132,69 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача Гуртова Т.І. (ордер КВ №30789 від 04.12.2017);

від відповідача Когут А.Ю. (дов. №82 від 19.09.2016);

встановив :

05.10.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Аудиторська фірма «ТАВІ» звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про стягнення 856 132,69 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов укладених між сторонами договорів в рамках Генеральної угоди від 10.10.2012 №21-399/ДЮГ/2012 КС про розміщення коштів юридичних осіб на депозит банку.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.10.2017 порушено провадження у справі №910/17301/17 та розгляд справи призначено на 24.10.2017.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 24.10.2017, враховуючи неявку в судове засідання сторін, а також необхідність витребування документів по справі, розгляд справи відкладено на 05.12.2017.

30.11.2017 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на акцептування кредиторських вимог позивача та віднесення їх до 7 черги задоволення вимог кредиторів, а також враховуючи факт продовження процедури ліквідації банку та те, що спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено іншого способу стягнення.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 05.12.2017 задоволено клопотання позивача про продовження строку вирішення спору у справі №910/17301/17, розгляд справи відкладено на 14.12.2017.

14.12.2017 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

14.12.2017 позивач через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду адміністративної справи №826/10488/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «П'ятихатська» до Національного банку України, за участю третьої особи - Публічне акціонерне товариства «Комерційний банк «Хрещатик», про визнання протиправним та нечинним рішення Правління Національного банку України від 02.06.2017 №46-рш «Про відкликання банківської ліцензії на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик».

У судове засідання з'явилися представники сторін, надали пояснення по справі.

Розглянувши у судовому засіданні 14.12.2017 клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі №910/17301/17 до набрання законної сили рішенням у адміністративній справі №826/10488/17, суд дійшов висновку про його необґрунтованість, враховуючи наведені нижче обставини.

Стаття 79 Господарського процесуального кодексу України закріплює вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зокрема господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави. Також господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадках: призначення господарським судом судової експертизи; надсилання господарським судом матеріалів до слідчих органів; заміни однієї з сторін її правонаступником внаслідок реорганізації підприємства, організації.

Зі змісту наведеної норми випливає, що причиною зупинення провадження у справі в даному випадку є неможливість її розгляду до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, яка розглядається іншим судом.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід з'ясовувати: як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти, що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Однак, позивачем не наведено суду у чому саме полягає неможливість розгляду даної справи, тобто неможливість для господарського суду самостійно встановити обставини у цій справі, до вирішення адміністративної справи №826/10488/17, що розглядається іншим судом, у зв'язку із чим клопотання про зупинення провадження у справі задоволенню не підлягає. Аналогічну правову позицію наведено у п. 3.16 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 14.12.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

10.10.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аудиторська фірма «ТАВІ» (далі - вкладник, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик» (далі - банк, відповідач), було укладено Генеральну угоду про розміщення коштів юридичних осіб на депозит банку №21-399/ДЮГ/2012 КС (далі - угода), за умовами п. 1.1 якої в редакції додаткової угоди №2 від 08.07.2014, вкладник розміщує, а банк приймає грошові кошти (далі - вклад) у сумі та на строки, обумовлені договорами, укладеними в рамках цієї Генеральної угоди, які є її невід'ємними частинами. Дія будь-якого договору, укладеного в рамках цієї Генеральної угоди, не впливає на дію інших договір, укладених в рамках цієї Генеральної угоди.

Відповідно до п. 1.2 Генеральної угоди, за користування коштами вкладника банк нараховує та виплачує вкладнику проценти. Нарахування процентів здійснюється на умовах, визначених цією Генеральною угодою.

Сума, строк розміщення, терміни внесення і повернення вкладу, розмір процентної ставки, що нараховується на вклад та порядок її сплати, зазначаються сторонами в договорах, укладених в рамках цієї Генеральної угоди, які є її невід'ємними частинами (п. 1.3 угоди).

За умовами п. 3.1 угоди банк, на підставі наданих вкладником документів, відкриває йому депозитний рахунок №5486.

Позивач для розміщення грошових коштів на депозит в банку в рамках Генеральної угоди уклав наступні договори:

- договір № 56-С від 06.01.2016 в рамках Генеральної угоди від 10.10.2012 №21-399/ДЮГ/2012 КС про розміщення коштів юридичних осіб на депозит банку на строк з 06.01.2016 по 06.04.2016, вклад в сумі 50 000,00 грн., нарахування процентів за ставкою 20,6% річних;

- договір № 57-С від 15.01.2016 в рамках Генеральної угоди від 10.10.2012 №21-399/ДЮГ/2012 КС про розміщення коштів юридичних осіб на депозит банку на строк з 15.01.2016 по 15.04.2016, вклад в сумі 160 000,00 грн., нарахування процентів за ставкою 20,7% річних;

- договір № 58-С від 29.01.2016 в рамках Генеральної угоди від 10.10.2012 №21-399/ДЮГ/2012 КС про розміщення коштів юридичних осіб на депозит банку на строк з 29.01.2016 по 29.04.2016, вклад в сумі 60 000,00 грн., нарахування процентів за ставкою 20,6% річних;

- договір № 59-С від 08.02.2016 в рамках Генеральної угоди від 10.10.2012 №21-399/ДЮГ/2012 КС про розміщення коштів юридичних осіб на депозит банку на строк з 08.02.2016 по 10.05.2016, вклад в сумі 60 000,00 грн., нарахування процентів за ставкою 20,6% річних;

- договір № 60-С від 09.03.2016 в рамках Генеральної угоди від 10.10.2012 №21-399/ДЮГ/2012 КС про розміщення коштів юридичних осіб на депозит банку на строк з 09.03.2016 по 09.06.2016, вклад в сумі 100 000,00 грн., нарахування процентів за ставкою 20,6% річних;

- договір № 61-С від 10.03.2016 в рамках Генеральної угоди від 10.10.2012 №21-399/ДЮГ/2012 КС про розміщення коштів юридичних осіб на депозит банку на строк з 10.03.2016 по 10.06.2016, вклад в сумі 100 000,00 грн., нарахування процентів за ставкою 20,6% річних;

- договір № 62-С від 01.04.2016 в рамках Генеральної угоди від 10.10.2012 №21-399/ДЮГ/2012 КС про розміщення коштів юридичних осіб на депозит банку на строк з 01.04.2016 по 04.05.2016, вклад в сумі 70 000,00 грн., нарахування процентів за ставкою 19,3% річних.

Позивачем було внесено грошові кошти на депозитний рахунок, що підтверджується платіжними дорученнями, а саме: №157 від 10.10.2012 на суму 160 000,00 грн., №163 від 05.11.2012 на суму 60 000,00 грн., №215 від 05.06.2013 на суму 100 000,0 грн., №33 від 06.05.2014 на суму 100 000,00 грн., №81 від 03.10.2014 на суму 50 000,00 грн., №38 від 29.04.2015 на суму 60 000,00 грн., №30 від 01.04.2016 на суму 70 000,00 грн.

05.04.2016 постановою Правління Національного банку України №234 «Про віднесення Публічного акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 463 про запровадження з 05.04.2016 тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» (відповідача) та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку.

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення Публічного акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 05 квітня 2016 року до 04 травня 2016 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «КБ «Хрещатик», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Костенку Ігорю Івановичу строком на один місяць з 05 квітня 2016 року до 04 травня 2016 року включно.

Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.04.2016 № 560, продовжено строки тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Хрещатик» з 05 травня 2016 року до 04 червня 2016 року включно.

Відповідно до даного рішення продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Хрещатик» Костенко І.І. з 05 травня 2016 року до 04 червня 2016 року включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 02.06.2016 №46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 03.06.2016 №913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ«Хрещатик» з 06.06.2016 по 05.06.2018 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Хрещатик», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52і, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Костенку І.І.

Обгрунтовуючи позовні вимоги невиконанням відповідачем умов укладених між сторонами договорів в рамках Генеральної угоди від 10.10.2012 №21-399/ДЮГ/2012 КС про розміщення коштів юридичних осіб на депозит банку, Товариство з обмеженою відповідальністю «Аудиторська фірма «ТАВІ» просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» 856 132,69 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснення тимчасової адміністрації і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який відповідно є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Статтею 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, які саме правовідносини він регулює, зокрема визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, а також цим законом регулюються відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

У п.8 Розділу X прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено, що, законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому закону.

П. 6, 16 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства, а тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація/запроваджена ліквідація, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Виходячи зі суті (змісту) та згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Таким чином, Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним законом, положення якого застосовуються та є обов'язковими для всіх вкладників, котрі уклали або на користь яких укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або котрі є власниками іменного депозитного сертифікату, а також кредиторів банку.

Пунктом 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку (п. 3 ч. 5 ст. 36 Закону).

Оскільки положеннями Закону передбачено окремий порядок заявлення кредиторами власних вимог до банку, в який було введено тимчасову адміністрацію, то вимоги позивача щодо стягнення коштів банку під час запровадження тимчасової адміністрації не можуть бути задоволені.

Для виконання зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами банку при виведенні неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, передбачений спеціальний порядок, який встановлений Законом.

Після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку), задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним законом порядку з дотриманням принципів черговості.

Згідно ст.45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті «Урядовий кур'єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб - вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до ст.49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду.

Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Відповідно до ст.50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку. До ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. До ліквідаційної маси банку не включається майно у випадках, прямо передбачених законом, а також ліцензія, гудвіл.

Майно банку, що включається до ліквідаційної маси, підлягає оцінці Фондом у порядку, встановленому Фондом. Перелік майна банку, що підлягає оцінці суб'єктами оціночної діяльності, встановлюється Фондом. Для проведення оцінки майна Фонд має право залучати суб'єктів оціночної діяльності з оплатою їх послуг за рахунок ліквідаційної маси банку.

Інвентаризація майна банку та формування ліквідаційної маси мають бути завершені у строк до шести місяців з дня прийняття рішення про ліквідацію банку та відкликання банківської ліцензії. Результати інвентаризації та формування ліквідаційної маси відображаються в акті, який підлягає затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Згідно положень ст.51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виконавча дирекція Фонду затверджує заходи з передпродажної підготовки майна одного або кількох банків (майно, об'єднане у пули активів, цілісні майнові комплекси, пакети акцій тощо), ремонту основних засобів, добудови об'єктів незавершеного будівництва, реалізації девелоперських проектів (зокрема операцій з експлуатації нерухомості) на належних банку земельних ділянках із залученням інвестицій, вилучення з непридатного для експлуатації майна окремих деталей, вузлів, агрегатів тощо для подальшої реалізації. Після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк. Фонд затверджує способи, порядок, склад та умови відчуження майна банку, включеного до ліквідаційної маси, у разі потреби організовує консолідований продаж майна кількох банків, що одночасно перебувають у процедурі ліквідації. Фонду заборонено відчужувати майно банку до затвердження виконавчою дирекцією Фонду способу, порядку, складу та умов відчуження майна такого банку, крім випадків надання виконавчою дирекцією Фонду дозволу на реалізацію окремого майна з метою запобігання збиткам або ризикам його втрати чи пошкодження, а також у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно положень ст.51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у такій черговості:

1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян;

2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку;

3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі покриття витрат Фонду, передбачених пунктом 7 частини другої статті 20 цього Закону, витрат, пов'язаних із консолідованим продажем активів Фондом;

4) вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом;

5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування;

6) вимоги фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано;

7) вимоги інших вкладників, які не є пов'язаними особами банку, юридичних осіб - клієнтів банку, які не є пов'язаними особами банку;

8) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом;

9) вимоги кредиторів банку (фізичних осіб, у тому числі фізичних осіб - підприємців, а також юридичних осіб), які є пов'язаними особами банку;

10) вимоги за субординованим боргом.

Вимоги до банку, незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними, що не позбавляє Фонд або уповноважену особу Фонду права звертатися з вимогами до пов'язаної з банком особи у порядку, визначеному частиною п'ятою цієї статті.

Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від продажу майна (активів), недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до суми вимог, що належать кожному кредитору однієї черги. У разі відмови кредитора від задоволення визнаної в установленому порядку вимоги Фонд не враховує суму грошових вимог цього кредитора.

Статтею 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що кредитор - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

Суду доведено, що позивач включений до реєстру кредиторів ПАТ «КБ «Хрещатик» на суму 601 641,36 грн., що підтверджується довідкою банку від 14.12.2017 №3/5804.

Таким чином, за умови достатності коштів, які надійдуть від реалізації майна банку, що ліквідується та задоволення вимог кредиторів попередньої черги, ПАТ «КБ «Хрещатик» повинен виконати своє зобов'язання перед позивачем.

Тому, враховуючи вищезазначене, вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складене та підписане 19.12.2017.

Суддя В.О. Демидов