ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2017 р. Справа № 911/3467/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Журавлиське»

до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Київській області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2

про визнання недійсним та скасування наказу

Суддя А.Р. Ейвазова

Представники:

від позивача - Пєнязькова О.О. (договір-доручення б/н від 18.01.2017);

від відповідача - Шкарабан А.П. (довіреність №1 від 03.01.2017);

від третьої особи - ОСОБА_5 (довіреність №57 від 11.12.2017)

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю «Журавлиське» (далі - ТОВ «Журавлиське) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання недійсним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 25.12.2014 №10-13877/15-14сг.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем його прав на землю при прийняття оскаржуваного наказу. Так, позивач стверджує, що земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_1, право власності на яку внаслідок прийняття оскаржуваного наказу, набула третя особа, користується ТОВ «Журавлиське» як правонаступник КСП «Червона зірка» та є частиною земельної ділянки, що є сумісною власністю членів товариства (а.с.2-4).

Відповідач у справі - Головне управління Держгеокадастру у Київській області у відзиві на позов у задоволенні позову просить відмовити. Відповідач вказує, що ним перевірені документація із землеустрою, подана третьою особою, на предмет відповідності діючому законодавству та затверджена оспорюваним наказом. Крім того, у відзиві на позов відповідач вказує на те, що спірний наказ є актом ненормативного характеру та вичерпав свою дію безпосередньо після його прийняття та відповідно його скасування не породжує наслідків для користувачів земельних ділянок. На думку відповідача, питання про захист права власності, яке фактично ставиться у поданому позові, має вирішуватись в порядку цивільного судочинства враховуючи, що вказана земельна ділянка знаходиться у власності третьої особи.

В судовому засіданні 13.12.2017 позивачем подано заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач просить суд:

- визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області, яким надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2;

- визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 25.12.2014 №10-13877/15-14сг;

- визнати недійсним та скасувати запис в реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку із кадастровим номером НОМЕР_3.

Подана заява не прийнята судом до розгляду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Між тим, відповідно до поданої заяви, фактично позивач не змінює предмет позову, оскільки вимоги про визнання недійсним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 25.12.2014 №10-13877/15-14сг, які первісно ним заявлені, ним залишені, а доповнює позов новими вимогами, які раніше ним не заявлялись.

При цьому, суд не може прийняти таку заяву як збільшення розміру позовних вимог, позаяк предметом поданого позову є вимога немайнового характеру, в той час як під збільшення чи зменшення позовних вимог розуміють збільшення чи зменшення кількісних показників позовів майнового характеру (також див. абзац 5 п.3.10, пп.3.11, 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

В судовому засіданні 13.12.2017 судом залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2) з наступних підстав.

Відповідно до ст.27 ГПК України, якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Залучаючи вказану особу в якості третьої особи, суд виходив з того, що у даній справі позивач оспорює законність наказу, на підставі якого затверджено проект землеустрою щодо відведення третій особі - ОСОБА_2 земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарська. Таким чином, у разі задоволення заявленого позову, рішення у даній справі може вплинути на права такої особи.

Третя особа - ОСОБА_2 у поясненнях по суті заявлених вимог, просить провадження у справі закрити. Третя особа вказує на те, що фактично право позивача не порушено, оскільки він не довів наявність у нього права власності чи права користування земельною ділянкою, проект землеустрою якої затверджено спірним наказом. Окрім того, третя особа вважає, що спір у даній справі не підвідомчий господарським судам.

В судовому засідання учасники процесу, у тому числі залучена третя особа, не заперечували проти розгляду справи по суті.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до статуту ТОВ «Журавлиське», товариство є правонаступником Колективного дольового сільськогосподарського підприємства «Червона зірка», яке ліквідовано шляхом приєднання до ТОВ «Журавлиське» (а.с.13-19).

На підставі державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_4 від 10.08.1995 КСП «Червона зірка» належить на праві колективної власності земельна ділянка 1610,5 га, та на підставі держаного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_5 від 10.08.1995 у постійному користуванні перебуває земельна 353,5 га (а.с.28, 29).

Розпорядженням Ставищенської районної державної адміністрації від 02.08.2004 №499 позивачу погоджено проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паї) на території Журавлиської сільської ради, яким передбачено розподіл земель загальною площею 1672,3 га, у т.ч. 1533,4 га ріллі з поділом на 920 земельних часток (паїв) та організацією масивів загальною площею 138,9 га сіножатей (еродованих земель, на яких проведено залуження) на 905власників земельних часток (паїв) без подрібнення в натурі для їх спільного використання.

Наказом Головного управління Держземагенства у Київській області від 25.12.2014 №10-13877/15-14-сг вирішено:

- затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_2 на території Журавлинської сільської ради Ставищенського району Київської області;

- надати у власність ОСОБА_2 земельну ділянку загальною площею 2,0000 га (кадастровий номер НОМЕР_1) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Журавлиської сільської ради Ситавищеньского району Київської області.

Законність даного наказу є предметом спору у даній справі.

Вимоги щодо скасування та визнання недійсним відповідного наказу не можуть бути задоволені з наступних підстав.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В силу п.10 ч.3 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільного права або інтересу є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ч.1 ст. 21 ЦК України, суд визнає, зокрема, незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Як визначено ст. 20 ГК України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів; права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Поряд з цим, за змістом пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 № 7-рп/2009 у справі N 1-9/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування), органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти; до ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

Так, у зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Зокрема, у сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт є підставою для виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

Отже, у даній справі наказ Головного управління Держземагенства у Київській області від 25.12.2014 №10-13877/15-14-сг, згідно з яким фізичній особі передано у приватну власність земельну ділянку, є ненормативним актом державного органу, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. При цьому, відповідний акт став підставою для виникнення у третьої особи - ОСОБА_2 права власності, на підтвердження якого їй видано свідоцтво про право власності від 16.02.2015 серії НОМЕР_6 на відповідну земельну ділянку.

Позов, предметом якого є визнання незаконним та скасування акту, який застосовується одноразово і з прийняттям якого виникли правовідносини, пов'язані із реалізацією певних прав та охоронюваних законом інтересів третьої особи, не може бути задоволено, оскільки такий акт (наказ) вичерпав свою дію внаслідок виконання, а відтак його скасування не породжує наслідків для власника земельної ділянки, оскільки її право власності ґрунтується на правовстановлюючому документі - свідоцтві про право власності.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 11.11.2014 у справі №21-405А14, 19.10.2016 у справі №916/187/15-г, 19.04.2017 у справі №922/4401/15.

У відповідності до ч. 3 ст. 82 ГПК України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу.

Згідно ст. 11128 ГПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пп.1,2 ч. 1 ст. 11116 ГПК України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права; суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Спір у даній справі щодо захисту права користування позивача земельною ділянкою, на захист якого позивачем подано даний позов, фактично існує між позивачем та гр. ОСОБА_2, яка є власником спірної земельної ділянки, у зв'язку з чим дана особа мала б бути відповідачем у спорі про право на земельну ділянку, який не підвідомчий господарським судам.

Якщо у розгляді справи господарським судом буде з'ясовано, що іншим або належним відповідачем у ній мала б бути особа, яка згідно з процесуальним законом не може бути учасником судового процесу в господарському суді, а позивач наполягає на розгляді відповідної справи саме господарським судом, останній не вправі ні залучати відповідну особу до участі у справі, ані припиняти провадження в ній, а повинен розглянути справу стосовно того відповідача, якому пред'явлено позовну вимогу, та прийняти рішення по суті справи (в тому числі про відмову в позові, якщо відповідач є неналежним). Вказана позиція викладена у пункті 1.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції")..

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати у вигляді оплати позову судовим збором підлягають покладенню на позивача, оскільки у задоволенні його позову відмовлено.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову відмовити.

Повний текст рішення складено 18.12.2017.

Суддя А.Р. Ейвазова