ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2017 р. Справа № 922/1109/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А.

при секретарі Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

стягувача ОСОБА_1 за дорученням № 14-68 від 14.04.2017 р.

боржника ОСОБА_2 за дорученням від 22.06.2017 р.

відділу ДВС ОСОБА_3 за дорученням № 2092/203-03 від 29.09.2017 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу стягувача (вх. № 3668 Х/3-28) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 13.11.17 у справі № 922/1109/15, винесену за результатами розгляду скарги відповідача на бездіяльність органу ДВС у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ;

до Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5", с. Подвірки Дергачівського району Харківської області;

про стягнення 25 324 517,71грн.

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 13.11.2017 у справі № 922/1109/15 (суддя Шарко Л.В.) скаргу відповідача на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено. Визнано незаконною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та зобов'язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України змінити назву боржника з Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" на "Приватне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ-5" та закінчити виконавче провадження № 48618878 з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області від 10.06.2015 у справі № 922/1109/15 (Постанова про відкриття виконавчого провадження від 03.09.2015) на підставі п. 16 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Стягувач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, у задоволенні скарги відповідача на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відмовити в повному обсязі. Вказує на те, що у державного виконавця відсутні підстави для закриття провадження на підставі п.16 ч.І ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.16 № 1404-VIII, оскільки частину основного боргу у розмірі 13 542 987,21 грн. з 15 774 156,44 грн. боржником сплачено в період грудень 2016 року - січень 2017 року, тобто після 03.11.16 - дати набрання чинності Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» №1730-VIII.

Боржник у відзиві на апеляційну скаргу вказує на те, що оскаржена ухвала прийнята при повному та всебічному зясуванні обставин справи, вона є обґрунтованою і відповідає як фактичним обставинам, так і вимогам чинного законодавства. Вказує на те, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до 30.11.2016 р. сплачено в повному обсязі суму основної заборгованості, на яку стягувачем нараховано 5 487 181,49 грн. інфляційних втрат та 598 928,18 грн. процентів річних, а отже, на його думку, відповідні суми є списаними на підставі ч. З ст. 7 Закону від 03.11.2016 р. №1730-VIII. На цій підставі просить ухвалу Господарського суду Харківської області від 13.11.17 у справі № 922/1109/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

ВДВС відзив на апеляційну скаргу не надав, у судовому засіданні його представник підтримав доводи апеляційної скарги та зазначив, що боржником не надано доказів погашення до 30.11.2016 суми основного боргу за наказом суду, у звязку з чим у державного виконавця відсутні повноваження для закриття виконавчого провадження на підставі п.16 ч.І ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.16. За таких обставин просить апеляційну скаргу стягувача задовольнити, ухвалу Господарського суду Харківської області від 13.11.17 у справі № 922/1109/15 скасувати та скаргу ПрАТ "Харківська ТЕЦ - 5" на дії ВДВС залишити без задоволення.

Розглянувши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин та докази на їх підтвердження, юридичну оцінку, правильність застосування господарським судом Харківської області норм матеріального та процесуального права та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, колегія суддів встановила таке.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 24.03.2015 у справі № 922/1109/15, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.05.2015 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача 15774156,44 грн основного боргу, 621177,19 грн 3% річних, 5487181,49 грн збитків від інфляції, 63147,27 грн судового збору. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 3341383,38 грн, 3% річних в розмірі 1094,58 грн та збитків від інфляції в розмірі 99524,64 грн відмовлено.

На примусове виконання зазначеного рішення Господарським судом Харківської області видано наказ від 10.06.2015 за № 922/1109/15.

02.09.2015 Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою (вих. № 14/2-1348В від 14.07.2015р.) про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на кошти та майно боржника в межах суми боргу та оголошення заборони на його відчуження з метою забезпечення виконання наказу суду від 10.06.2015р. по справі № 922/1109/15.

03.09.2015 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 48618878 з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області від 10.06.2015 року про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" на користь Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" основного боргу в розмірі 15 774 156,44 грн., 3% річних в розмірі 621 177,19 грн., збитків від інфляції в розмірі 5 487 181,49 грн. та судового збору в розмірі 63 147,27 грн.

08.09.2015 за заявою стягувача органом виконавчої служби винесено постанову про арешт майна боржника в межах суми боргу та оголошення заборони на його відчуження.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.03.2016 у справі № 922/1109/15, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.04.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 02.08.2016, розстрочено виконання рішення суду від 24.03.2015 у справі № 922/1109/15 на загальну суму 21945662,39 грн (з урахуванням витрат по сплаті судового збору) на три роки рівними частинами по 609601,74 грн в місяць в період з березня 2016 року по лютий 2019 року.

Боржник - ПрАТ "Харківська ТЕЦ - 5" 01.09.2017 звернулось до суду зі скаргою на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій просив господарський суд визнати незаконною бездіяльність органу ДВС та зобов'язати змінити назву боржника і закінчити виконавче провадження № 48618878 з примусового виконання наказу господарського суду Харківської області від 10.06.2015 у справі № 922/1109/15.

Задовольняючі скаргу ПрАТ "Харківська ТЕЦ - 5" в частині зобов'язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України закінчити виконавче провадження № 48618878 з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області від 10.06.2015 у справі № 922/1109/15 (Постанова про відкриття виконавчого провадження від 03.09.2015) на підставі п. 16 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" господарський суд зазначив, що боржником до 30.11.2016 року сплачено ПАТ "НАК "Нафтогаз України" в повному обсязі суму основної заборгованості за Договором купівлі-продажу природного газу № 2780/14-КП-32 від 13.02.2014 року, на яку стягувачем нараховано 5 487 181,49 грн. інфляційних втрат та 598 928,18 грн. процентів річних, а отже, відповідні суми є списаними на підставі ч. З ст. 7 Закону від 03.11.2016 року №1730-VIII.

На думку колегії суддів, зазначені висновки місцевого суду не відповідають нормам чинного законодавства та обставинам справи з таких підстав.

Відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження. Ця норма є відтворенням норми ст.124 Конституції України, згідно з якою судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 1 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Свої вимоги щодо незаконності бездіяльності державного виконавця боржник обґрунтовує положеннями п.16 ч.І ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.16 № 1404-VIII (далі - закон № 1404) та ч.З ст.7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» від 03.11.16 №1730-VIII.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.16 №1730-VIII визначено яка саме кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед постачальником природного газу за спожитий природний газ підлягає врегулюванню.

Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства (ч.1 ст.3 Закону).

Відповідно до ст.3 вказаного Закону, постановою КМУ від 21.02.17 №93 затверджено "Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром", яким визначені дані реєстру про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.16 заборгованості з різниці у тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці у тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електроенергію, теплоенергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася у період до 01.07.16.

В свою чергу ч.З ст.7 Закону № 1730 визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, даною нормою законодавець передбачив можливість уникнення боржником відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у сфері теплопостачання як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань.

Крім того, приписи вимог ч.3 ст.7 вказаного Закону є нормою прямої дії, якою не ставиться право ненарахування неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних у залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом.

Відповідно до пункту 16 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" № 1730 неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням.

З матеріалів справи вбачається, що боржник 26.05.2017 вперше звертався до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про закінчення виконавчого провадження на підставі п.16 ч.І ст.39 Закону № 1404.

В підтвердження сплати заборгованості до набрання чинності Законом України № 1730 (30.11.2016) боржником було додано до заяви довідку про стан погашення заборгованості та реєстр платіжних доручень № 102 від 26.04.2017 (т.5 а.с.61-65).

Колегія суддів погоджується з позицією державного виконавця, що вказані документи не є належними доказами погашення основного боргу до 30.11.2016 року і на їх підставі неможливо закрити виконавче провадженні у відповідності до п.16 ч.І ст.39 Закону № 1404.

Так, з наданого реєстру вбачається, що на виконання прийнятого 24.03.2015 рішення у даній справі погашення основного боргу за договором № 2780/14-КП-32 розпочато 11.01.2016 року, тобто після набрання чинності Законом України № 1730 (30.11.2016).

А надана ОСОБА_4 про стан погашення заборгованості свідчить лише про те, що заборгованість за договором № 2780/14-КП-32 сплачена станом на 30.04.2017 року.

28.08.2017 року боржник вдруге звертався до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про закінчення виконавчого провадження на підставі п.16 ч.І ст.39 Закону № 1404.

Проте, додані до заяви документи(т.5 а.с.70-86) також не підтверджують сплату боржником основного боргу за договором № 2780/14-КП-32 до набрання чинності Законом України № 1730 (30.11.2016).

Згідно з вимогами ст.ЗЗ ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ч.І ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до господарського суду зі скаргою на дії ВДВС, в підтвердження сплати заборгованості до набрання чинності Законом України № 1730, боржник надав суду першої інстанції довідку щодо взаємних розрахунків по основному боргу за договором № 2780/14 від 13.02.2014 року за період з 01.01.2014-07.08.2017 р. та реєстр платіжних доручень (т.4 а.с.171-179).

На підставі зазначених документів господарський суд дійшов висновку, що боржником до 30.11.2016 року сплачено ПАТ "НАК "Нафтогаз України" в повному обсязі суму основної заборгованості за Договором купівлі-продажу природного газу № 2780/14-КП-32.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції.

Надана боржником ОСОБА_4 щодо взаємних розрахунків свідчить про те, що боржник почав виконувати рішення господарського суду від 24.03.2015 по даній справі лише після прийняття господарським судом 22.03.2016 ухвали про розстрочення виконання рішення суду на загальну суму 21945662,39 грн (з урахуванням витрат по сплаті судового збору) на три роки рівними частинами по 609601,74 грн в місяць в період з березня 2016 року по лютий 2019 року.

Так, 31.03.2016 платіжним дорученням № 424 перераховано 609601,73 грн, 29.04.2016 платіжним дорученням № 751 перераховано 609601,73 грн, 31.05.2016 платіжним дорученням № 1046 перераховано 609601,73 грн, 30.06.2016 платіжним дорученням № 1325 перераховано 609601,73 грн. Тобто, до набрання чинності Законом України № 1730 боржником здійснено чотири платежі по 609601,73 грн (т.4 а.с.172).

З наданого реєстру вбачається, що погашення основного боргу за договором № 2780/14-КП-32 розпочато 11.01.2016 року, тобто після набрання чинності Законом України № 1730 (30.11.2016) (т.4 а.с.178).

Крім того, господарський суд не прийняв до уваги пояснення боржника, в яких він сам підтверджує погашення суми основного боргу за договором №2780/14-КП-32 на загальну суму 13542987,21 грн після 30.11.2016 та надає таблицю з докладним переліком платежів із зазначенням дати та сум перерахування (т.5 а.с.128-130).

Надана боржником до вказаної скарги ОСОБА_4 щодо взаємних розрахунків по основному боргу за період 01.01.14-07.08.17 також свідчить про те, що погашення заборгованості за природний газ за договором № 2780/14-КП-32 здійснювалось протягом грудня 2016 - січня 2017 років, тобто поза межами визначеному ч.З ст.7 Закону № 17ЗО.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що в порушення вимог ст.ЗЗ ГПК України боржник не надав суду першої інстанції доказів погашення суми основного боргу до набрання чинності Законом України № 1730 (30.11.2016).

За таких обставин, висновки господарського суду про те, що в повному обсязі суму основної заборгованості за Договором купівлі-продажу природного газу № 2780/14-КП-32 від 13.02.2014 року боржник сплатив до набрання чинності Законом № 17ЗО, не відповідають фактичним обставинам справи.

Отже, органом ДВС правомірно не було закрите виконавче провадження на підставі п.16 ст.39 ЗУ "Про виконавче провадження" у зв'язку з відсутністю доказів погашення боржником суми основного боргу до 30.11.16, тобто до вступу у дію Закону України №1730-VIII.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що господарський суд безпідставно зобов'язав Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України закінчити виконавче провадження № 48618878 з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області від 10.06.2015 у справі № 922/1109/15 на підставі п. 16 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Що стосується вимог ПрАТ "Харківська ТЕЦ - 5" щодо зобов'язання органу ДВС змінити назву боржника, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що загальними зборами боржника 25.04.2017 року було прийнято рішення про зміну типу Товариства з публічного на приватне та зміну найменування з "Публічне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ-5" на "Приватне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ-5". Відповідні зміни до відомостей про юридичну особу, що містяться в ЄДР, зареєстровано 04 травня 2017 року (т.5 а.с.91).

За змістом п. 5 розділу XVII Закону України "Про акціонерні товариства" зміна найменування акціонерних товариств з відкритого або закритого на публічне або приватне, не є перетворенням та не потребує застосування процедури припинення, а отже і заміни правонаступником.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі, якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, імя чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.

Однак, станом на 01.09.2017 року (звернення ПрАТ "Харківська ТЕЦ-5" до суду) органом ДВС не вчинено виконавчих дій щодо зміни назви боржника.

Згідно статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана до суду, який видав виконавчий документ, стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на рішення, дії та бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник, прокурор та орган державної виконавчої служби, приватний виконавець. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу державної виконавчої служби, приватного виконавця в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Згідно з ч. 3 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачу, боржнику, прокурору та органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю. Ухвала може бути оскаржена у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до пункту 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17 жовтня 2012 року № 9 за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

На підставі наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що скарга Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підлягає задоволенню в частині зобов'язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України змінити назву боржника з Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" на "Приватне акціонерне товариство "Харківська ТЕЦ-5".

Апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягає задоволенню частково, а ухвала Господарського суду Харківської області від 13.11.17 у справі № 922/1109/15 скасуванню в частині зобов'язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України закінчити виконавче провадження № 48618878 з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області від 10.06.2015 у справі № 922/1109/15 (Постанова про відкриття виконавчого провадження від 03.09.2015) на підставі п. 16 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги, що апеляційна скарга задоволена частково, відшкодуванню апелянту за рахунок відповідача підлягає судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 800,00 грн.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 2 ст. 103, п.4 ч. 1 ст. 104, ст. ст. 105, 106, 1212 ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 10.06.2015 у справі № 922/1109/15 скасувати в частині зобов'язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України закінчити виконавче провадження № 48618878 з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області від 10.06.2015 у справі № 922/1109/15 (Постанова про відкриття виконавчого провадження від 03.09.2015) на підставі п. 16 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні скарги боржника в цій частині відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" (62371, с. Подвірки, Дергачівського району, Харківської області, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького,6, ) судовий збір, сплачений за подачу апеляційної скарги у розмірі 800,00 грн.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Істоміна О.А.