РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2017Справа №910/16468/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ресурси»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Іссахар-Зевулун Імпорт-Експорт» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Анкіл»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Публічне акціонерне товариство «Київенерго»

про визнання недійсним Договору поставки № 16-11/16.

Суддя Грєхова О.А.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Горєв В.О., за довіреністю

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: ОСОБА_3, за довіреністю;

від третьої особи: Халимон С.В., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ресурси» (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Іссахар-Зевулун Імпорт-Експорт» (далі - відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Анкіл» (далі - відповідач - 2) про визнання недійсним Договору поставки № 16-11/16.

Позовні вимоги мотивовані тим, що керівники відповідачів не мали достатніх повноважень на укладення оспорюваного договору поставки; оспорюваний договір укладений з недодержанням вимог ч.ч. 1, 4 ст. 30, ст.ст. 27, 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»; оспорюваний договір укладений з недодержанням вимог ст. 658 ЦК України, з огляду на що Договір поставки № 16-11/16 від 16.11.2016 підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 порушено провадження у справі № 910/16468/17, розгляд справи призначено на 23.10.2017.

05.10.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача-2 було подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

23.10.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача-2 було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Також, 23.10.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи, клопотання про залучення до участі у справі третьої особи та клопотання про витребування доказів.

За результатами розгляду клопотання представника відповідача-2 про відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність його задоволення.

Розгляд клопотань представника позивача про залучення третьої особи та про витребування доказів, відкладено судом до наступного судового засідання.

Враховуючи неявку представників відповідачів в судове засідання, а також у зв'язку з частковим виконанням сторонами вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 про порушення провадження у справі та задоволенням клопотання про відкладення розгляду справи, розгляд справи було відкладено на 06.11.2017.

У судове засідання 06.11.2017 представник позивача з'явився, представник відповідача-1 не з'явився.

Представник відповідача-2 подав відзив на позовну заяву, у якому заперечуючи проти позову зазначив, що позивач не надав будь-яких доказів існування обмежень повноважень осіб, які підписали Договір поставки, що свідчить про недоведеність вказаних обставин. Відповідач-2 також зазначає, що продаж предмета забезпечувального обтяження здійснювався після звернення стягнення в судовому порядку, а ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторі та реєстрацію обтяжень» встановлений порядок направлення повідомлень про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання для позасудового порядку. Також, відповідач-2 зазначає, що діючим в Україні законодавством не передбачено процедуру заміни сторони в рішенні третейського суду після вступу в силу такого рішення, тому така заміна не була підтверджена в судовому порядку, а лише в договірному, а відтак в даному випадку застосовується ст. 25 Закону України «Про забезпечення кредиторів та реєстрацію обтяжень». Крім того, відповідач-2 зазначає, що на думку позивача, продавати предмет забезпечувального обтяження відповідач-1 мав особі, яка запропонувала найвищу ціну, разом з тим, жодного доказу на підтвердження того, що відповідач-2 так не вчинив, та уклав договір з особою, яка запропонувала меншу ціну, позивач не надав, оскільки до позовної заяви не долучено доказів того, що хтось пропонував більш високу ціну. Також, відповідач-2 зазначає, що Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначений інший випадок, а саме передбачено право продажу товару як предмета забезпечувального обтяження не власником, а обтяжувачем, тому висновок позивача про відсутність у відповідача-1 права на продаж предмета застави є хибним.

У судовому засіданні, за результатами розгляду клопотання представника позивача про залучення до участі у справі третьої особи, суд дійшов висновку про необхідність залучення до участі у справі Публічного акціонерного товариства «Київенерго» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

За результатами розгляду у судовому засіданні 06.11.2017 клопотання позивача про витребування доказів, суд дійшов висновку про необхідність його задоволення.

Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про задоволення клопотання позивача про витребування у відповідачів належним чином засвідчених копій статутів в редакції, що була чинною станом на 16.11.2016 та належним чином засвідчених копій рішення (протоколів) загальних зборів учасників з питання укладення Договору поставки № 16-11/16 від 16.11.2016.

Враховуючи неявку представника відповідача-1 в судове засідання, а також у зв'язку з частковим виконанням сторонами вимог ухвал Господарського суду міста Києва, а також у зв'язку з залученням до участі у справі третьої особи та необхідністю витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 27.11.2017.

22.11.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача-1 було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

27.11.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представник позивача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи та клопотання про витребування доказів.

У судове засідання 27.11.2017 представники позивача та відповідача-2 з'явились, представник третьої особи з'явився та подав письмові пояснення.

За результатами розгляду у судовому засіданні 27.11.2017 клопотання позивача про витребування доказів, суд дійшов висновку про необхідність його задоволення.

Представники відповідача-2 та позивача у судовому засіданні подали клопотання про продовження строків розгляду справи.

Враховуючи вищезазначене клопотання та з метою створення сторонам необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, забезпечення рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, суд його задовольнив та продовжив строк вирішення спору у справі №910/16468/17 на п'ятнадцять днів.

Враховуючи неявку представника відповідача-1 в судове засідання, а також у зв'язку з частковим виконанням сторонами вимог ухвал Господарського суду міста Києва та необхідністю витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 11.12.2017.

28.11.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача-2 було подано клопотання про видачу ухвали суду, клопотання про долучення документів до матеріалів справи та клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

11.12.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача було подано письмові пояснення.

У судове засідання 11.12.2017 представники позивача, відповідача-2 та третьої особи з'явились, представник відповідача-1 не з'явився.

У судовому засіданні 11.12.2017 було оголошено перерву до 14:00.

Після перерви, представник відповідача-2 надав суду для огляду оригінал Договору поставки № 16-11/16 від 16.11.2016.

Враховуючи неявку представника відповідача-1 в судове засідання, а також у зв'язку з частковим виконанням сторонами вимог ухвал Господарського суду міста Києва, розгляд справи було відкладено на 14.12.2017.

13.12.2017 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача було подано письмові пояснення.

У судове засідання 14.12.2017 з'явився представник позивача, надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, проти позову заперечив.

Представник третьої особи у судовому засіданні 14.12.2017 надав усні пояснення по суті спору.

Відповідач-1 в засідання господарського суду своїх представників не направив, про причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін -це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, беручи до уваги відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача-1 з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в матеріалах справи доказами.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 14.12.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

25.11.2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю комерційний банк «Столиця» (далі - первісний заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Ресурси» (далі - відповідач, заставодавець) укладено Договір застави товарів в обороті № 19/07-К-2Z (далі - Договір застави-1), відповідно до умов якого, заставодавець передає в заставу у якості забезпечення виконання ТОВ «Укрметалзабезпечення» зобов'язань за договором № 19/07-К про надання кредиту від 19.09.2007, всіма додатками та договорами про внесення змін до нього, наступне майно - товари в обороті, а саме: мазут М-100, у кількості 12066,95 тонн (далі - предмет застави), що зберігається за адресою: м. Київ, вул. Пухівська, 1А, АЕК «Київенерго» (філія «Теплоелектроцентраль № 6 «Київенерго»).

Також, 25.11.2008 між сторонами було укладено Договір застави товарів в обороті № 24/07-К-4Z (далі - Договір застави-2), відповідно до умов якого, заставодавець передає в заставу у якості забезпечення виконання ТОВ «Альтернатива Груп» зобов'язань за договором № 24/07-К про надання кредиту від 23.12.2007, всіма додатками та договорами про внесення змін до нього, наступне майно - товари в обороті, а саме: мазут М-100, у кількості 16097,30 тон (далі - предмет застави), що зберігається за адресою: м. Київ, вул. Пухівська, 1А, АЕК «Київенерго» (філія «Теплоелектроцентраль № 6 «Київенерго»).

05.04.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "І.С. Інвест" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Іссахар-Зевулун Імпорт-Експорт" (новий кредитор) було укладено Договір відступлення права вимоги № 05/04/16 (далі - Договір відступлення права вимоги), відповідно до умов якого первісний кредитор передав новому кредиторові, а новий кредитор прийняв право вимоги за договорами про надання кредиту №19/07-К від 19.09.2007, № 24/07-К від 26.12.2007 та договорами застави товарів в обороті від 25.11.2008 №19/07-К-2Z та № 24/07-К-4Z, які належали первісному кредиторові в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав у первісного кредитора.

Згідно з п. 1.3 Договору про відступлення права вимоги, право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання цього договору уповноваженими представниками сторін та скріплення його печатками.

Відповідно до п. 1.4 Договорі про відступлення права вимоги, сторони погодили, що незважаючи на викладене у п. 1.3 цього договору, новий кредитор матиме можливість використовувати та розпоряджатися правом вимоги лише після набрання законної сили рішенням Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків у справі № 2200/15 за позовом ТОВ "І.С. Інвест" до ТОВ "Торговий дім "Ресурси" про звернення стягнення на предмет застави на користь ТОВ "І.С. Інвест" про задоволення/часткове задоволення позовних вимог. У випадку, якщо рішенням вказаного третейського суду у вказаній справі у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави буде відмовлено, цей договір втрачає чинність з дня ухвалення такого рішення, і право вимоги вважається таким, що не перейшло до нового кредитора.

На підставі рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 18.05.2016 № 2200-15 за позовом ТОВ «І.С. Інвест» до ТОВ «Торговий дім «Ресурси», ТОВ «Укрметалзабезпечення», ТОВ «Альтернатива груп» про звернення стягнення на предмет застави було звернуто стягнення на предмет застави за договором застави товарів в обороті від 25.11.2008 № 24/07-К-4Z, а саме: товари в обороті, мазут М-100, у кількості 16097,30 тонн, що належать ТОВ «Торговий дім «Ресурси» та знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Пухівська, 1А, АЕК «Київенерго» (філія «Теплоелектроцентраль № 6 Київенерго»), шляхом продажу Товариством з обмеженою відповідальністю «І.С. Інвест» мазут М-100, у кількості 16097,30 тонн, з укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, для задоволення вимог ТОВ «І.С. Інвест» до ТОВ «Альтернатива груп» за договором про надання кредиту від 26.12.2007 № 24/07-К у розмірі 19567091,23 грн.; звернуто стягнення на предмет застави за договором застави товарів в обороті від 25.11.2008 № 19/07-К-2Z, а саме: товари в обороті, мазут М-100, у кількості 12066,95 тонн, що належать ТОВ «Торговий дім «Ресурси» та знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Пухівська, 1А, АЕК «Київенерго» (філія «Теплоелектроцентраль № 6 Київенерго»), шляхом продажу Товариством з обмеженою відповідальністю «І.С. Інвест» мазут М-100, у кількості 12066,95 тонн, з укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, для задоволення вимог ТОВ «І.С. Інвест» до ТОВ «Укрметалзабезпечення» за договором про надання кредиту від 19.09.2007 № 19/07-К у розмірі 14669599,43 грн.

16.11.2016 між відповідачами укладено Договір поставки № 16-11/16 (далі - Договір поставки), за умовами якого відповідач-1 зобов'язався передати у власність відповідачу-2 нафтопродукти, а останній - прийняти та сплатити їх вартість на умовах даного Договору.

Відповідно до п. 1.3 Договору поставки товар належить на праві власності ТОВ «Торговий дім «Ресурси», право продажу товару надано відповідачу-1 відповідно до договору відступлення права вимоги від 05.04.2016 № 05/04/16 та рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 18.05.2016 № 2200-15.

Найменування товару (його асортимент, вид, марка тощо), кількість, ціна за одиницю та загальна вартість партії товару, строки, умови і місце (адреса) поставки товару визначаються сторонами в додатках до цього Договору. Додатки оформлюються на кожну замовлену партію товару та після підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками, є невід'ємною частиною цього Договору (п. 1.2 Договору поставки).

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2018 (п. 7.1 Договору поставки).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що керівники відповідачів не мали достатніх повноважень на укладення оспорюваного договору поставки; оспорюваний договір укладений з недодержанням вимог ч.ч. 1,4 ст. 30, ст.ст. 27, 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»; оспорюваний договір укладений з недодержанням вимог ст. 658 ЦК України, що свідчить про те, що оспорюваний Договір поставки укладений з недодержанням вимог ч.ч. 1, 4 ст. 30, ч. 1 ст. 31, ст.ст. 27, 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 658, ч.ч.1, 2 ст. 203 ЦК України, з порушенням прав і законних інтересів ТОВ «Торговий дім «Ресурси», а тому в силу ч. 1 ст. 215, п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, п. 2 ч. 2 ст. 20 ГК України, позивач просить суд визнати недійсним Договір поставки № 16-11/16 від 16.11.2016.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, як встановлено судом, 16.11.2016 між ТОВ "Іссахар-Зевулун Імпорт-Експорт" (постачальником) та ТОВ "Юридична компанія "Анкіл" (покупцем) укладено договір поставки № 16-11/16, за умовами якого постачальник зобов'язався передати у власність покупцю нафтопродукти, а покупець зобов'язався прийняти і сплатити їх вартість на умовах договору.

Згідно з умов п. 1.3 Договору, товар належить на праві власності ТОВ "Торговий дім "Ресурси", право продажу товару надано постачальнику відповідно до договору відступлення права вимоги № 05/04/16 від 05.04.2016 та рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 18.05.2016 у справі № 2200-15.

Відповідно до п. 5.4 Договору поставки, право власності та ризик випадкової загибелі або пошкодження товару переходить від постачальника до покупця, з моменту підписання договору та відповідно додатку.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору поставки № 16-11/16, покупець зобов'язується оплатити та прийняти, а постачальник зобов'язується поставити нафтопродукти в наступній кількості, асортименті та ціні: мазут М-100, у кількості 16097,30 та 12066,95 тонн, загальною вартістю 34 236 700,00 грн.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч.1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 статті 266 ГК України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Згідно з ч. 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За доводами позивача, Договір підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1, ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України, оскільки керівники відповідачів не мали достатніх повноважень на укладення оспорюваного договору поставки; оспорюваний договір укладений з недодержанням вимог ч.ч. 1,4 ст. 30, ст.ст. 27, 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»; оспорюваний договір укладений з недодержанням вимог ст. 658 ЦК України.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з підпунктом 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, угода може бути визнана недійсною лише з підстав, передбаченими законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Так, зокрема позивач зазначає, що керівники вказаних товариств не мали достатніх повноважень на укладення оспорюваного Договору поставки, оскільки як вбачається із змісту оспорюваного Договору поставки, незважаючи на значний обсяг відчужуваного майна (мазуту) та значну суму коштів, що підлягає сплаті за нього, Договір був укладений за відсутності одностайного рішення всіх учасників ТОВ «Іссахар-Зевулун Імпорт-Експорт» на його укладення та за відсутності одностайного рішення всіх учасників ТОВ «Юридична компанія «Анкіл» на його укладення. Відсутність відповідних протоколів загальних зборів учасників, якими мали бути оформлені такі рішення, свідчить про те, що керівники вказаних товариств не мали достатніх повноважень на укладення оспорюваного Договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Частиною 1 ст. 92 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно з ч. 3 ст. 92 вказаного Кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Як вбачається з оспорюваного Договору поставки, він був укладений між ТОВ «Іссахар-Зевелун Імпорт-Експорт» в особі директора ОСОБА_5, який діє на підставі Статуту, та ТОВ «Юридична компанія «Анкіл», в особі директора ОСОБА_6, який діє на підставі Статуту.

За приписами ст. 97 Цивільного кодексу України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

У ст. 58 Закону України «Про господарські товариства», ст.145 Цивільного кодексу України зазначено, що вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Статтями 41 та 59 Закону України «Про господарські товариства» передбачено, що до компетенції загальних зборів належить: визначення основних напрямів діяльності акціонерного товариства і затвердження його планів та звітів про їх виконання; внесення змін до статуту товариства, у тому числі зміна розміру його статутного капіталу; обрання і відкликання членів наглядової ради; утворення і відкликання виконавчого та інших органів товариства; затвердження річних результатів діяльності акціонерного товариства, включаючи його дочірні підприємства, затвердження звітів і висновків ревізійної комісії, порядку розподілу прибутку, строку та порядку виплати частки прибутку (дивідендів) з урахуванням вимог, передбачених цим та іншими законами, визначення порядку покриття збитків; створення, реорганізація та ліквідація дочірніх підприємств, філій та представництв, затвердження їх статутів та положень; винесення рішень про притягнення до майнової відповідальності посадових осіб органів управління товариства; затвердження правил процедури та інших внутрішніх документів товариства, визначення організаційної структури товариства; вирішення питання про придбання акціонерним товариством акцій, що випускаються ним; визначення умов оплати праці посадових осіб акціонерного товариства, його дочірніх підприємств, філій та представництв; затвердження договорів (угод), укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства; прийняття рішення про припинення діяльності товариства, призначення ліквідаційної комісії, затвердження ліквідаційного балансу; прийняття рішення про обрання уповноваженої особи акціонерів для представлення інтересів акціонерів у випадках, передбачених законом; встановлення розміру, форми і порядку внесення учасниками додаткових вкладів; вирішення питання про придбання товариством частки учасника;виключення учасника з товариства; визначення форм контролю за діяльністю виконавчого органу, створення та визначення повноважень відповідних контрольних органів. Статутом товариства до компетенції загальних зборів можуть бути віднесені й інші питання.

За змістом положень ч. 1 ст. 62 Закону України «Про господарські товариства», ч.2 ст. 145 Цивільного кодексу України у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства.

Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора). Дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників і організує виконання їх рішень. Дирекція (директор) не вправі приймати рішення, обов'язкові для учасників товариства. Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами. Генеральний директор має право без довіреності виконувати дії від імені товариства. Інші члени дирекції також можуть бути наділені цим правом.

Так, в матеріалах справи наявна копія Статуту ТОВ «Іссахар-Зевелун Імпорт-Експорт» в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного Договору поставки, відповідно до п. 4.1 якого учасником товариства є фізична особа-громадянин України - ОСОБА_5.

Відповідно до п. 8.3.1 Статуту поточне керівництво діяльністю товариства здійснює одноособовий виконавчий орган - директор.

Пунктом 8.3.7 Статуту визначено, що до компетенції директора належить, зокрема укладення та виконання господарських договорів, зовнішньоекономічних контрактів, вчинення правочинів.

Згідно з 8.3.8 Статуту директор без довіреності виконує дії від імені товариства, укладає та підписує від імені товариства договори і зовнішньоекономічні контракти та розпоряджається майно та коштами товариства за умови дотримання встановлених цим статутом обмежень, відкриває та закриває банківські рахунки товариства, видає довіреності, приймає на роботу, звільняє з роботи найманих працівників товариства, видає накази, розпорядження і дає вказівки, обов'язкові для виконання всіма працівниками товариства, має право першого підпису фінансових документів, виступає від імені товариств і представляє його інтереси в стосунках з державними, судовими органами, підприємствами, організаціями, установами всіх форм власності і підпорядкування, громадянами.

При цьому, як встановлено судом, єдиний учасник ТОВ «Іссахар-Зевелун Імпорт-Експорт» і є безпосереднім керівником товариства.

В свою чергу, позивачем не наведено жодного посилання на пункти Статуту, які б свідчили про існування у керівника товариства обмежень, встановлених Статутом, на підписання оспорюваного Договору, або ж свідчили про неможливість укладення оспорюваного Договору поставки без рішення загальних зборів учасників товариства.

Поряд з цим, як встановлено судом, Статут ТОВ «Іссахар-Зевелун Імпорт-Експорт» не містить будь-яких обмежень та умов, які б свідчили про те, що керівником ТОВ «Іссахар-Зевелун Імпорт-Експорт» було укладено оспорюваний Договір поставки з перевищенням повноважень.

Також, в матеріалах справи наявний Статут ТОВ «Юридична компанія «Анкіл», учасниками якого є ОСОБА_6 із часткою у статутному капіталі у розмірі 99% та ОСОБА_3 із часткою у статутному капіталі товариства у розмірі 1 %.

Згідно з п. 9.1 Статуту органами правління товариства є: загальні збори учасників; директор; ревізійна комісія.

Відповідно до п. 9.15.4 Статуту директор товариства з метою виконання покладених на нього обов'язків, зокрема без попереднього погодження загальних зборів укладає та підписує угоди, договори, контракти, інші документи від імені товариства, видає доручення, відкриває рахунки в установах банку, укладає та підписує договори поруки, іпотеки, застави, будь-які кредитні договори.

Поряд з цим, як встановлено судом, учасник товариства, який володіє часткою у статутному капіталі у розмірі 99 % і є керівником товариства.

При цьому, судом не встановлено наявності у Статуті будь-яких обмежень у керівника товариства на укладення оспорюваного Договору поставки, а позивачем в свою чергу таких обмежень не наведено.

Отже, на момент підписання відповідачами оспорюваного Договору поставки судом не встановлено наявності у керівників товариств обмежень, на укладення такого Договору, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість доводів позивача у даній частині.

Також, позивач зазначає, що оспорюваний Договір поставки укладений з недодержанням вимог ч.ч. 1, 4 ст. 30, ст. ст. 27, 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», оскільки ТОВ «Іссахар-Зевелун Імпорт-Експорт» письмового повідомлення в порядку та за змістом, встановленим ст. 27 вказаного Закону, на адресу ТОВ «Торговий дім «Ресурси» не надіслало, та одночасно в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не зареєструвало. Крім того, із змісту ч. 3 ст. 28 Закону слідує, що якщо боржник не передав предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, то звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Позивач зазначає, що із оспорюваного договору вбачається, що ТОВ «Торговий дім «Ресурси» не передавало предмет забезпечувального обтяження (мазут М-100) у володіння ТОВ «Іссахар-Зевелун Імпорт-Експорт», а тому звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не могло здійснюватися без відповідного рішення суду.

Так, статтею 26 Закону України «Про обтяження вимог кредиторів та реєстрацію їх обтяження» визначено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження:

1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом;

2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах;

3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги;

4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші, майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку, або цінні папери;

5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

У разі звернення стягнення на рухоме майно, яке є предметом декількох обтяжень, переважне право на проведення процедури звернення стягнення належить обтяжувачу з вищим пріоритетом. Якщо процедура звернення стягнення ініціюється обтяжувачем з нижчим пріоритетом, обтяжувач з вищим пріоритетом вправі протягом 30 днів з дня її ініціювання на підставі письмової вимоги припинити таке звернення стягнення обтяжувачем з нижчим пріоритетом та розпочати власну процедуру звернення стягнення.

В свою чергу, статтею 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено порядок повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання.

Якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Повідомлення повинно містити таку інформацію:

1) зміст порушення, вчиненого боржником;

2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги;

3) опис предмета забезпечувального обтяження;

4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов'язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу;

5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач;

6) вимогу до боржника виконати порушене зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Статтею 28 вказаного Закону визначено правові наслідки невиконання вимоги обтяжувача.

Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може бути припинене боржником або третьою особою шляхом виконання порушеного боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або тієї частини цього зобов'язання, виконання якої було прострочене, разом з відшкодуванням обтяжувачу витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги та/або звернення стягнення. Таке виконання може бути здійсненим у будь-який час до моменту продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження або до переходу права власності на нього до обтяжувача. У цьому разі обтяжувач не вправі вимагати від боржника або іншої особи, яка виконала зобов'язання, сплати інших сум.

Якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов'язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону.

Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду.

Частиною 1 ст. 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію їх обтяжень» визначено, що обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. При цьому обтяжувач зобов'язаний у порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір реалізувати таке право із зазначенням обраного ним способу, місця та часу проведення процедури продажу. Обтяжувач вправі продати предмет обтяження будь-якій особі-покупцю або на публічних торгах.

При цьому, у відповідності до ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 1 ст.574 Цивільного кодексу України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

За змістом ч. 1 ст. 576 Цивільного кодексу України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Так, згідно з ст. 1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про заставу" заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання.

Разом з тим, статтею 26 вказаного Закону визначено, що обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються:

1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження;

2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача;

3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;

4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону;

5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження;

6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом.

Боржник вправі до дня продажу предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах повністю виконати забезпечену обтяженням вимогу обтяжувача разом з відшкодуванням витрат, понесених обтяжувачем у зв'язку з пред'явленням вимоги і підготовкою до проведення публічних торгів. Таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах.

Як встановлено судом, 05.04.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "І.С. Інвест" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Іссахар-Зевулун Імпорт-Експорт" (новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги № 05/04/16, відповідно до умов якого первісний кредитор передав новому кредиторові, а новий кредитор прийняв право вимоги за договорами про надання кредиту №19/07-К від 19.09.2007, № 24/07-К від 26.12.2007 та договорами застави товарів в обороті від 25.11.2008 №19/07-К-2Z та № 24/07-К-4Z, які належали первісному кредиторові в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав у первісного кредитора.

Згідно з п. 1.3 Договору, право вимоги переходить до нового кредитора з моменту підписання цього договору уповноваженими представниками сторін та скріплення його печатками.

Відповідно до п. 1.4 зазначеного Договору сторони погодили, що незважаючи на викладене у п. 1.3. цього договору, новий кредитор матиме можливість використовувати та розпоряджатися правом вимоги лише після набрання законної сили рішенням Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків у справі № 2200/15 за позовом ТОВ "І.С. Інвест" до ТОВ "Торговий дім "Ресурси" про звернення стягнення на предмет застави на користь ТОВ "І.С. Інвест" про задоволення/часткове задоволення позовних вимог. У випадку, якщо рішенням вказаного третейського суду у вказаній справі у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави буде відмовлено, цей договір втрачає чинність з дня ухвалення такого рішення, і право вимоги вважається таким, що не перейшло до нового кредитора.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 18.05.2016 у справі №2200-15 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "І.С. Інвест" задоволено частково; вирішено звернути стягнення на предмет застави за договором застави товарів в обороті від 25.11.2008 № 24/07-К-4Z, а саме: товари в обороті, мазут М-100, в кількості 16097,30 тонн, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси" () та знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пухівська, 1А, АЕК "Київенерго" (філія "Теплоелектроцентраль № 6 Київенерго"), шляхом продажу Товариством з обмеженою відповідальністю "І.С.Інвест" () мазуту М-100, в кількості 16097,30 тонн, з укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, для задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "І.С.Інвест" (місцезнаходження: м. Київ, вул. Олеся Гончара, 45-В, код ЄДРГІОУ: 33630923) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтернатива Груп" (місцезнаходження: м. Київ, вул. Мельникова, 12, ) за договором про надання кредиту №24/07-К від 26.12.2007 у розмірі 19567091 грн. 23 коп.

Звернуто стягнення на предмет застави за договором застави товарів в обороті від 15.11.2008 № 19/07-К-22, а саме: товари в обороті, мазут М-100 в кількості 12066,95 тонн, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси" () та знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пухівська, 1А, АЕК "Київенерго" (філія "Теплоелектроцентраль № 6 Київенерго"), шляхом продажу Товариством з обмеженою відповідальністю "І.С.Інвест" () мазуту М-100, в кількості 12066,95 тонн, з укладанням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, для задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "І.С.Інвест" (місцезнаходження: м. Київ, вул. Олеся Гончара, 45-В, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалзабезпечення" (місцезнаходження: м. Київ, вул. Мельникова, 12, ) за договором про надання кредиту №19/07-К від 19.09.2007 у розмірі 14669599 грн. 43 коп.

Право застави ТОВ "Іссахар-Зевулун Імпорт-Експорт" було зареєстровано в Держаному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва і до нового кредитора переходять права первісного кредитора за відповідними договорами в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Отже, з урахуванням викладеного вище, враховуючи наявність договору відступлення права вимоги № 05/04/16 від 05.04.2016 та рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 18.05.2016 у справі №2200-15, яке набрало законної сили, суд дійшов висновку, що до ТОВ "Іссахар-Зевулун Імпорт-Експорт" перейшли права вимоги, належні ТОВ "І.С.Інвест" за договорами про надання кредиту №19/07-К від 19.09.2007, № 24/07-К від 26.12.2007 та договорами застави товарів в обороті від 25.11.2008 №19/07-К-2Z та № 24/07-К-4Z, в тому числі і право на укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, для задоволення вимог, як заставодержателя.

Реалізуючи права, надані Законом України "Про заставу" та Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", 16.11.2016 між ТОВ "Іссахар-Зевулун Імпорт-Експорт" (постачальником) та ТОВ "Юридична компанія "Анкіл" (покупцем) укладено договір поставки № 16-11/16, за умовами якого постачальник зобов'язався передати у власність покупцю нафтопродукти, а покупець зобов'язався прийняти і сплатити їх вартість на умовах договору.

Відтак, враховуючи, що звернення стягнення на предмет застави відбувалося у судовому порядку, доводи позивача, з посиланням на статтю 27 Закону України, відповідно до якої, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачем на користь яких встановлено зареєстроване обтяження письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяження, щодо ТОВ «Іссахар-Зевулун Імпорт-Експорт» зроблено не було, є безпідставними, оскільки у даному випадку, звернення стягнення відбувалось саме у судовому порядку.

При цьому, зазначене рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 18.05.2016 у справі №2200-15 залишено без змін ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.07.2016 у справі № 910/10097/16, постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.08.2016 № 910/10097/16 та постановою Вищого господарського суду України від 19.10.2016 у справі № 910/10097/16.

Таким чином, доводи позивача, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не могло здійснюватися без відповідного рішення суду, спростовуються встановленими обставинами справи, оскільки у даному випадку стягнення здійснювалось саме на підставі рішення суду.

Поряд з цим, позивач зазначає, що із оспорюваного Договору вбачається, що продаж предмета забезпечувального обтяження (мазут-100) вчинено за ціною 34 236 700,00 грн., водночас із ухвали Господарського суду міста Києва від 12.05.2009 у справі № 41/207, якою було замінено порядок та спосіб виконання рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2009 вбачається, що за мазут М-100, який був предметом забезпечувального обтяження, та зберігався у ПАТ «Київенерго», з ПАТ «Київенерго» на користь ТОВ «Торговий дім «Ресурси» було присуджено значно більшу суму - 55 839 674,00 грн. Таким чином, позивач зазначає, що станом на дату укладення оспорюваного Договору ПАТ «Київенерго» сплачувало за предмет забезпечувального обтяження на 21 602 974,00 грн. більше ніж ТОВ «Юридична компанія «Анкіл». В даному випадку, позивач зазначає, що предмет забезпечувального обтяження проданий за заниженою вартістю, а саме - таким чином, що ціна продажу штучно підведена під суму вимог ТОВ «Іссахар-Зевелун Імпорт-Експорт» до ТОВ «Торговий дім «Ресурси», внаслідок чого, ТОВ «Торговий дім «Ресурси» позбавлено права на отримання решти у сумі 21 602 974,00 грн., яке гарантовано п. 5 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Позивач також зазначає, що продаж мазуту є непропорційним та таким, що не засноване на законів, втручанням у право особи (ТОВ «Торговий дім «Ресурси») на мирне володіння свої майном, що є порушенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, як встановлено судом, рішенням Господарського суду міста Києва від 21.04.2009 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотой Мандарин Ойл" задоволено частково. Зобов'язано Акціонерну енергопостачальну компанію "Київенерго" повернути зі зберігання на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотой Мандарин Ойл" мазут марки М-100 загальною кількістю 24 627,097 тонн заставною вартістю 54 179 613,40 грн., що знаходиться на зберіганні на "Теплоелектроцентраль № 5 Київенерго" АЕК "Київенерго". Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Ресурси" задоволено повністю. Зобов'язано Акціонерну енергопостачальну компанію "Київенерго" повернути в натурі на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси" мазут марки М-100 загальною кількістю 25 381,67 тонн заставною вартістю 55 839 674,00 грн., що знаходиться на зберіганні на "Теплоелектроцентраль № 6 Київенерго" АЕК "Київенерго". Позовні вимоги Дочірнього підприємства "Стальінвест" Товариства з обмеженою відповідальністю "Донметалзбут" задоволено повністю. Зобов'язано Акціонерну енергопостачальну компанію "Київенерго" повернути в натурі на користь Дочірнього підприємства "Стальінвест" Товариства з обмеженою відповідальністю "Донметалзбут" мазут марки М-100 у кількості 24 830,305 тонн заставною вартістю 54 626 671,00 грн., що знаходиться на зберіганні: 16 363,662 тонн на "Теплоелектроцентраль № 5 Київенерго" АЕК "Київенерго", 8 466,643 тонн на "Теплоелектроцентраль № 6 Київенерго" АЕК "Київенерго".

06.05.2009 на виконання вищезгаданого рішення Господарським судом міста Києва видано накази.

08.05.2009 Товариство з обмеженою відповідальністю "Золотой Мандарин Ойл", Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси" та Дочірнє підприємство "Стальінвест" Товариства з обмеженою відповідальністю "Донметалзбут" звернулись з заявами про зміну способу виконання рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2009 у даній справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2009, яка залишена в силі постановою Вищого господарського суду від 22.12.2015, заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотой Мандарин Ойл", Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси" та Дочірнього підприємство "Стальінвест" Товариства з обмеженою відповідальністю "Донметалзбут" про зміну способу та порядку виконання рішення господарського суду міста Києва від 21.04.2009 рю у справі 41/207 задоволено. Змінено спосіб та порядок виконання рішення Господарського суду міста Києва від 21.04.2009 р. у справі № 41/207. Стягнуто з Акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Золотой Мандарин Ойл" 54 179 613,40 грн. вартості мазуту. Стягнуто з Акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси" 55 839 674, 00 грн. вартості мазуту. Стягнуто з Акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго" на користь Дочірнього підприємства "Стальінвест" Товариства з обмеженою відповідальністю "Донметалзбут" 54 626 671, 00 грн. вартості мазуту.

В свою чергу, рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 18.05.2016 у справі №2200-15 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "І.С. Інвест" задоволено частково; вирішено звернути стягнення на предмет застави за договором застави товарів в обороті від 25.11.2008 р. № 24/07-К-4Z, а саме: товари в обороті, мазут М-100, в кількості 16 097,30 тонн, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси" () та знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пухівська, 1А, АЕК "Київенерго" (філія "Теплоелектроцентраль № 6 Київенерго"), шляхом продажу Товариством з обмеженою відповідальністю "І.С.Інвест" () мазуту М-100, в кількості 16 097,30 тонн, з укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, для задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "І.С.Інвест" (місцезнаходження: м. Київ, вул. Олеся Гончара, 45-В, код ЄДРГІОУ: 33630923) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альтернатива Груп" (місцезнаходження: м. Київ, вул. Мельникова, 12, ) за договором про надання кредиту №24/07-К від 26.12.2007 у розмірі 19567091 грн. 23 коп.

Звернуто стягнення на предмет застави за договором застави товарів в обороті від 15.11.2008 р. № 19/07-К-22, а саме: товари в обороті, мазут М-100 в кількості 12066,95 тонн, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси" () та знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Пухівська, 1А, АЕК "Київенерго" (філія "Теплоелектроцентраль № 6 Київенерго"), шляхом продажу Товариством з обмеженою відповідальністю "І.С.Інвест" () мазуту М-100, в кількості 12066,95 тонн, з укладанням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, для задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "І.С.Інвест" (місцезнаходження: м. Київ, вул. Олеся Гончара, 45-В, ) до товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалзабезпечення" (місцезнаходження: м. Київ, вул. Мельникова, 12, ) за договором про надання кредиту №19/07-К від 19.09.2007 у розмірі 14669599 грн. 43 коп.

Так, пунктом 2 частини першої статті 26 Закону визначено один із способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження (в даному випадку це майно та товари в обороті, що знаходилися в заставі), а саме продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.

Такий договір укладається обтяжувачем від імені боржника і є правовою підставою для набуття покупцем цього предмета власності на відповідне майно (п'ятий абзац статті 30 Закону. При цьому, доходи від продажу предмета забезпечувального обтяження розподіляються в черговості, встановленій статтею 31 Закону, а саме, на:

1) покриття витрат на організацію продажу предмета забезпечувального обтяження;

2) задоволення забезпечених обтяженням вимог обтяжувачів з вищим пріоритетом;

3) задоволення власної забезпеченої обтяженням вимоги;

4) задоволення забезпечених обтяженням вимог обтяжувачів з нижчим пріоритетом;

5) повернення решти боржнику.

Так, відповідно до додатку № 1 до Договору поставки № 16-11/16, покупець зобов'язується оплатити та прийняти, а постачальник зобов'язується поставити нафтопродукти в наступній кількості, асортименті та ціні: мазут М-100, у кількості 16 097,30 та 12 066,95 тонн, загальною вартістю 34 236 700,00 грн.

Поряд з цим, позивачем не подано доказів існування пропозиції будь-якої особи, яка б пропонувала відповідачу-1 кошти у розмірі більшому, ані ж продано відповідачем-1 предмет обтяження за Договором поставки.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Згідно з ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання; в разі загибелі заставленого майна; в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов'язань, установлених законом.

Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі, зокрема, звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника.

Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю "Іссахар-Зевулун Імпорт-Експорт", реалізуючи право, надане йому договором відступлення права вимоги № 05/04/16 від 05.04.2016 та рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 18.05.2016 у справі №2200-15, на підставі договору поставки № 16-11/16 від 16.11.2016 р. продав мазут М-100, у кількості 16097,30 тонн та 12066,95 тонн, який належав на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Ресурси", товариству з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Анкіл", у зв'язку з чим в силу п. 5.4. договору поставки № 16-11/16 від 16.11.2016 у останнього виникло право власності на вищезазначений мазут М-100, у кількості 16 097,30 тонн та 12 066,95 тонн з моменту підписання договору поставки.

В свою чергу, з огляду на встановлені обставини справи, посилання позивача на укладення оспорюваного Договору з недодержанням вимог ст. 658 ЦК України, є також безпідставними.

Більше того, суд вважає за необхідне зазначити, що укладаючи договори застави товарів в обороті № 19/07-К-2Z та № 24/07-К-4Z ТОВ "Торговий дім "Ресурси" передало в заставу заставодержателю в якості забезпечення виконання ТОВ "Укрметалзабезпечення" зобов'язань за договором про надання кредиту №19/07-К від 19.09.2007, всіма додатками та договорами про внесення змін до нього, а саме: мазуту М-100 в кількості 12 066, 95 т, а також у забезпечення виконання товариством з обмеженою відповідальністю "Альтернатива Груп" зобов'язань за договором про надання кредиту № 24/07-К від 26.12.2007, всіма додатками та договорами про внесення змін до нього, а саме: мазуту М-100 в кількості 16 097, 30 т.

Зазначені договори, за якими ТОВ "Торговий дім "Ресурси" передав в заставу мазут у загальній кількості 28 164,25 т, укладені 25.11.2008, тобто до прийняття рішення Господарським судом міста Києва від 21.04.2009 у справі № 41/207, яким зобов'язано відповідача повернути в натурі на користь ТОВ "Торговий дім "Ресурси" мазут марки М-100 загальною кількістю 25 381, 67 т заставною вартістю 55 839 674 грн.

Таким чином, ТОВ "Торговий дім "Ресурси" при укладенні договорів застави передбачав можливі наслідки невиконання ТОВ "Укрметалзабезпечення" зобов'язань за договором про надання кредиту №19/07-К від 19.09.2007, всіма додатками та договорами про внесення змін до нього, а також ТОВ "Альтернатива Груп" зобов'язань за договором про надання кредиту № 24/07-К від 26.12.2007, всіма додатками та договорами про внесення змін до нього, та як результат - усвідомлював можливість звернення стягнення на заставлене майно - мазут М-100 в кількості 12 066,95 т, та в кількості 16 097,30 т відповідно.

Відповідно до вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі статтею 4-2 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

У відповідності до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позивачем не доведено суду належними засобами доказування, що оспорюваний ним Договір суперечить закону, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, або що особи, які вчинили ці правочини, не мали на це необхідного обсягу цивільної дієздатності, чи що волевиявлення учасників правочинів не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі, або що правочин не було вчинено у формі, встановленій законом, чи що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено необґрунтованість заявлених позовних вимог, вони не підлягають задоволенню з урахуванням наведеного.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 18.12.2017.

Суддя О.А. Грєхова