КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2017 р. Справа№ 911/1679/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Тищенко А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача:Приходько І.А. - довіреність №2-28/1798 від 31.10.2017

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство Контакт-К" на рішення Господарського суду Київської області від 21.08.2017 (повний текст підписано 15.09.2017)

у справі № 911/1679/17 (суддя Мальована Л.Я.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство Контакт-К"

до Вишгородської міської ради

про розірвання договорів про пайову участь

В судовому засіданні 13.12.2017 відповідно до ст.ст. 85, 99 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В червні 2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство Контакт-К" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Вишгородської міської ради про розірвання договорів про пайову участь у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Вишгорода № 02/2007, № 03/2007 від 26.04.2007.

Рішенням Господарського суду Київської області від 21.08.2017 у справі №911/1679/17 у позові відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить витребувати у відповідача додаткову інформацію та докази, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясування обставин, що мають значення для справи.

На думку апелянта, суд не вірно застосував до спірних правовідносин норми ч. 2 ст. 652 ЦК України, не дослідив обставини суттєвого порушення умов договорів відповідачем та не здійснив захист порушеного права позивача.

Апелянт вважає, що судом також було порушено процесуальні права позивача подавати відповідні докази, оскільки судом не витребувано доказів, які позивач вказував у заявленому клопотанні про витребування доказів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу 05.10.2017 передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.10.2017 колегією суддів у визначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 15.11.2017.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції склад суду змінювався, у відповідності до ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався, на 13.12.2017.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 13.12.2017 заперечував проти доводів позивача, наведених в апеляційній скарзі з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційної інстанції 13.12.2017 не з'явився, причини його неявки суду невідомі.

Оскільки явка представника позивача в судове засідання обов'язковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача за наявними у справі матеріалами.

При поданні апеляційної скарги позивачем було заявлене клопотання про витребування у відповідача доказів, а саме:

- інформацію про можливі рішення (про затверджені матеріали погодження місця розташування об'єкту, надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, погодження проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки тощо), які приймалися Вишгородською міською радою після 01 травня 2007 стосовно земельної ділянки (її частини), яка знаходиться на розі вулиць Шкільної та Київської, орієнтовно площею 0, 64 га та земельної ділянки (її частини) орієнтовною площею 4,32 га на вул. Луговій (права сторона) у м. Вишгороді Київської області та які повинні бути передані в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство Контакт-К" у відповідності до умов договорів №02/2007, №03/2007 про пайову участь у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Вишгорода від 26.04.2007.

- інформацію про можливу підготовку та призначення земельних торгів стосовно земельних ділянок (її частини), яка знаходиться на розі вулиць Шкільної та Київської, орієнтовно площею 0,64 га та земельної ділянки (її частини) орієнтовною площею 4,32 га на вул. Луговій (права сторона) у м. Вишгороді Київської області та які повинні бути передані в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство Контакт-К" у відповідності до умов договорів №02/2007, №03/2007 про пайову участь у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Вишгорода від 26.04.2007.

В обґрунтування вказаного клопотання позивач зазначає, що вказані документи мають підтвердити порушення умов оскаржуваних договорів про пайову участь.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення вказаного клопотання.

Розглянувши подане клопотання позивача, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Частиною 1 ст. 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Згідно з ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 38 ГПК України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні, зокрема, повинно бути зазначено який доказ витребовується та обставини, що перешкоджають його наданню.

Відповідно до п. 2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання. Звертаючись з клопотанням про витребування доказів до суду апеляційної інстанції, заявник, з огляду на вимоги частини першої статті 101 ГПК, повинен також обґрунтувати неможливість подання цих доказів до місцевого господарського суду.

Позивач зазначає, що він самостійно звертався до відповідача, але відповідач відмовився надати такі докази.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувані договори пайової участі не регулюють питання оформлення земельних відносин між сторонами спору та не створюють будь-яких підстав для виникнення таких відносин чи виникнення у позивача прав на земельні ділянки, разом з тим в своєму клопотанні позивач просить витребувати докази, які містять інформацію, що стосується земельних питань.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, а тому дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання про витребування доказів з огляду на його необґрунтованість та не відповідність вимогам ст. 38 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішень від 06 березня 2007 № 6/10 та від 26.04.2007 № 7/26 Вишгородська міська рада погодила Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство Контакт-К" матеріали погодження місця розташування в зв'язку із будівництвом групи багатоповерхових житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями соціально-побутового призначення на земельній ділянці площею 4,32 га по вул. Луговій (права сторона) у м. Вишгороді. На зазначеній земельній ділянці знаходяться садиби, які перебувають у приватній власності громадян та не можуть бути включеними в проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу без вирішення майново-правових питань.

Рішенням Вишгородської міської ради №7/26 від 26.04.2007 Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство Контакт-К" було надано дозвіл на збір матеріалів погодження місця розташування для будівництва групи багатоповерхових житлових будинків та учбового комбінату на земельній ділянці площею 1 га на розі вулиць Шкільної та Київської у м. Вишгороді.

Одночасно рішенням Вишгородської міської ради від 26.04.2007 №7/26 затверджені умови договорів № 03/2007 та 02/2007 від 26.04.2007 про пайову участь у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Вишгорода в зв'язку з будівництвом на зазначених ділянках.

Рішенням Господарського суду Київської області від 07.02.2008 у справі № 19/029-08 були внесені зміни та доповнення до договору № 02/2007, згідно яких було нараховано грошові вимоги в розмірі 1 600 000,00 грн., та до договору №03/2007, якими нараховано кошти в розмірі 1 200 000,00 грн., що разом складає 2 800 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем були умисно створені умови, які унеможливлюють початок будівельних робіт та введення в експлуатацію об'єкта будівництва, тому просить суд розірвати договір у зв'язку з істотною зміною обставин.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд дійшов висновку, що сторони у справі в момент укладення спірних договорів не могли передбачити, що настануть ті обставини, про які зазначає позивач у позові, при цьому зміна обставин була зумовлена причинами, які позивач не міг усунути, а із договорів та звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе позивач.

Однак, позивач не довів суду, що виконання спірних договорів порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні договору.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Як вбачається з відзиву Вишгородської міської ради на апеляційну скаргу, умовами укладених договорів (п. 2.2) у міської ради встановлено єдине зобов'язання, що міська рада, діючи на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, сприяє забудовнику в будівництві та введені в експлуатацію Об'єктів містобудування. Інших зобов'язань міської ради умови Договору не передбачають.

Починаючи з 2007 року ТОВ «НВП Контакт - К» так і не виконало рішення Вишгородської міської ради № 7/26 від 26.04.2007, а саме не зібрало матеріали погодження місця розташування багатоповерхових житлових будинків та не подало їх на затвердження міської ради; не вирішило із власниками приватних садиб майново-правові питання у встановленому діючим законодавством порядку. Вказані зобов'язання покладено саме на забудовника, а не міську раду.

Внаслідок триваючої з 2007 року по 2016 рік бездіяльності товариства у оформленні документів щодо забудови території об'єктами багатоповерхової забудови, у відповідача склалося враження про втрату інтересу товариства у реалізації вказаних намірів забудови. Окрім того, за вказаний період часу відбулася зміна законодавства України у цій сфері.

З огляду на викладені обставини, подані у 2016 та 2017 роках звернення товариства про оформлення прав на земельні ділянки комунальної та приватної власності для будівництва багатоповерхових будинків, за позицією відповідача, міська рада розглядала у повній відповідності до приписів чинного законодавства України.

Таким чином, відсутність будь-якої проектної документації щодо реалізації намірів з будівництва багатоповерхових будинків є наслідком бездіяльності саме товариства. Такими діяннями товариство порушило існуючі домовленості з міською радою щодо розвитку соціально-економічної сфери міста та забезпечення громадян житлом, забезпечення своєчасного та повного надходженнями у міський бюджет коштів від пайової участі забудовника.

Доказів протилежного позивачем надано не було.

Підстави для розірвання договору встановлені ст.ст. 651, 652 ЦК України, згідно з якими договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору іншою стороною, а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Зокрема, відповідно до вимог ч. 4 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Враховуючи обсяг зобов'язань міської ради за договорами пайової участі та встановлені законодавством процедури відведення земельної ділянки, у даній справі має місце саме бездіяльність позивача у оформленні документів та реалізації рішення міської ради. Міська рада не може прийняти жодного рішення із земельних питань без наявності відповідного установленого законом пакета документів, наприклад такого як проекту відведення земельної ділянки, якого позивач не розробив.

Аналіз договорів про пайову участь свідчить, що його предметом є сплата позивачем коштів пайової участі. Інші правовідносини спірними договорами не врегульовуються. Договорами не врегульовано питання оформлення земельних відносин між сторонами спору. Порядок та процедура оформлення договору оренди землі визначена .положеннями Земельного кодексу України, Законом України "Про оренду землі" та Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні". Вказаними нормами права не ставиться в залежність оформлення земельних відносин від наявності або відсутності договору про пайову участь.

Тому безпідставними є твердження, що позивач на підставі договорів про пайову участь розраховував укласти договори оренди.

Окрім того, норми ч.2 ст. 651 ЦК України передбачають як одну із обов'язкових ознак істотності порушення договору, окрім значної міри позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, ще й заподіяння шкоди другій стороні договору.

Будь-яких доказів заподіяння шкоди позивачу зі стороні відповідача у зв'язку з невиконанням договорів пайової участі не існує.

Таким чином, викладені вище обставини підтверджують відсутність ознак істотного порушення договору відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України зі сторони відповідача.

Враховуючи вищевикладене, позивач не довів належними засобами доказування істотну зміну обставин в розумінні ст. 652 ЦК України, якими сторони керувалися при укладенні договору, у зв'язку з чим суд дійшов до вірного висновку про відмову у позові.

Посилання апелянта на те, що суд помилково застосував до спірних правовідносин ч. 2 ст. 652 ЦК України замість заявленої в позові ч. 2 ст. 651 ЦК України не спростовують вірних висновків суду та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо тверджень апелянта про те, що судом першої інстанції не досліджувались обставини суттєвого порушення умов договору відповідачем, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять, а позивач не надав будь-яких належних та допустимих доказів таких порушень.

Згідно ст. ст. 32-34 ГПК України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не було встановлено жодних порушень судом першої інстанції норм процесуального права.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 ГПК України покладаються на апелянта.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство Контакт-К" на рішення Господарського суду Київської області від 21.08.2017 у справі № 911/1679/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 21.08.2017 у справі № 911/1679/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/1679/17 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді О.М. Гаврилюк

А.І. Тищенко