КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2017 р. Справа№ 910/15140/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Мартюк А.І.

секретар: Іванов О.О.

за участю представників

позивача: не з'явився;

відповідача: Лопатнікова А.В.;

третьої особи: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інновейшн

Мультимедіа"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 09.10.2017

у справі №910/15140/17 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інновейшн

Мультимедіа"

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк

"Приватбанк"

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні

відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Євротайр

Україна"

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інновейшн Мультимедіа" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (далі - відповідач) про зобов'язання відповідача передати позивачу оригінали документів кредитної справи, а саме: оригінал кредитного договору від 10.04.2012 №4Е12117И та оригінали договорів, якими забезпечувалися кредитні договори відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі п.10 укладеного між сторонами договору поруки №4Е12117И/П від 31.11.2016 та ст. 556 Цивільного кодексу України відповідач, як кредитор, повинен передати позивачу, як поручителю, документи, які підтверджують обов'язок Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротайр Україна" (боржника). Оскільки відповідач ухиляється від вчинення вказаних дій, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про необґрунтованість та непідтвердженість вимог позивача належними доказами, просив суд в позові відмовити. При цьому відповідач наголошував на наступному:

- додана до позову роздруківка не є належним доказом підписання даного договору поруки та не містить жодної ідентифікуючої ознаки правочину, який було посвідчено даними ключами;

- часткове погашення позивачем зобов'язань за кредитним договором третьої особи перед відповідачем не змінило припинення зобов'язань і зміна кредитора не відбулась, а тому позовні вимоги є безпідставними;

- ані законодавством України, ані укладеним між сторонами договором поруки не передбачено, що відповідач має передати оригінали кредитного договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2017 у справі №910/15140/17 (том справи - 1, аркуші справи - 1-3), на підставі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Євротайр Україна" (далі - третя особа).

Третя особа в наданих суду поясненнях зазначила про те, що між відповідачем та третьою особою було укладено кредитний договір №4Е12117И від 10.04.2012 і станом на жовтень 2016 третя особа мала заборгованість за цим договором. Однак в листопаді 2017 третя особа отримала від відповідача довідку про те, що борг за кредитним договором повністю погашено позивачем, як поручителем. Жодних відомостей про передачу оригіналів документів від відповідача до позивача третя особа не має, а власний оригінал кредитного договору було вилучено у третьої особи 18.08.2017 в ході проведення обшуку.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.10.2017 у справі №910/15140/17 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного Господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2017 у справі №910/15140/17 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до прийняття невірного по суті заявлених вимог рішення. Зокрема, позивач звертав увагу суду апеляційної інстанції на наступне:

- оскільки перераховані позивачем грошові кошти не повернулися на його рахунок, а відповідач не надав підтвердження, що кошти згідно з платіжним дорученням №1323 від 01.11.2016 у сумі 90 769 134,19 грн. були повернуті позивачу та/або зараховані на інший рахунок, зараховані з іншим призначенням платежу та погашення іншого кредитного договору, ніж той, за який позивач поручався за укладеним з відповідачем договором поруки, судом було порушено вимоги ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з неприйняттям до уваги факту сплати коштів позивачем;

- в платіжному дорученні позивача вказано вірні реквізити кредитного договору, зобов'язання за яким погашав позивач, як поручитель;

- відповідач у відзиві на позов не заперечує факт часткового виконання зобов'язань позивачем, але не надає жодних доказів на підтвердження цього;

- витребувані позивачем документи необхідні для захисту прав позивача, оскільки боржник не визнає факту здійснення розрахунку позивачем за договором поруки.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2017 апеляційну скаргу було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у наступному складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.11.2017 (головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Мартюк А.І.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 30.11.2017.

В судове засідання 30.11.2017 представники сторін та третьої особи не з'явилися, про поважність причин нез'явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

30.11.2017 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з неможливістю забезпечити явку повноважного представника у судове засідання, призначене на 30.11.2017.

Однак вказане клопотання судом не розглядалося, оскільки воно надійшло вже після закінчення судового засідання у даній справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2017, на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 14.12.2017.

13.12.2017 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про здійснення фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вказане клопотання було задоволено судом.

В судовому засіданні 14.12.2017 представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін як таке, що було ухвалено з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання 14.12.2017 не з'явилися, про поважність причин нез'явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Оскільки явка представників сторін та третьої особи у судові засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення відповідача та тертої особи про місце, дату і час судового розгляду, колегія суддів визнала за можливе розглядати справу у відсутності представників відповідача та третьої особи за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 14.12.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

23.02.2016 між відповідачем, як стороною-1, та позивачем, як стороною-2, було укладено Угоду про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа (далі - Угода) (том справи - 1, аркуш справи - 43).

За умовами Угоди (п.п.1, 2, 4) представники сторін на умовах Акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ КБ "Приватбанк", Свідоцтво про акредитацію центру сертифікації ключів серії СА №26; атестат відповідності виданий Державною службою спеціального зв'язку та захисту інформації України від 25.03.2011 за №4262; Експертний висновок №05/1-2057 від 30.05.2011, проходять ідентифікацію та отримують посилений сертифікат відритого ключа електронного цифрового підпису, посилений сертифікат відкритого ключа електронної цифрової печатки. Сторони при накладанні електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа користується програмним забезпечення, що надається АЦСК. Сторони засвідчують свою згоду про те, що ведення документообігу, в тому числі підписання правочинів, угод, договорів, додаткових угод (до договорів на паперовому носії інформації/до договорів складених за допомогою електронного цифрового підпису) та інших документів, які будуть укладатися/оформлятися сторонами може здійснюватися, як шляхом власноручного підписання, так і шляхом накладення електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа, який видано АЦСК. Сторони цією Угодою не обмежують своїх прав щодо оформлення правовідносин на паперовому носії інформації з використанням власноручного підпису та відбитки печатки юридичної особи. Електронний цифровий підпис (печатка) АЦСК за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки), є його аналогом у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа АЦСК за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа АЦСК, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису, особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті АЦСК (електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа).

31.10.2016 між позивачем, як поручителем, та відповідачем, як кредитором, було укладено договір поруки №4Е12117И/П (далі - Договір поруки) (том справи - 1, аркуш справи - 10).

За умовами Договору поруки (п.п.1-10) предметом останнього є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання третьою особою (далі - боржник) своїх зобов'язань за кредитним договором від 10.04.2012 №4Е12117И (далі - Кредитний договір), а саме: з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до Кредитного договору. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язку боржника за Кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни, відповідно до кредитного договору. Поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений. У випадку невиконання боржником зобов'язань за Кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники у сумі заборгованості за кредитом та у сумі відсотків за користування кредитом на умовах та в терміни відповідно до Кредитного договору. У випадку невиконання боржником обов'язку п.1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням порушеного зобов'язання. Поручитель зобов'язаний виконати обов'язок, зазначений в письмові вимозі кредитора, впродовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п.5 цього Договору. У випадку порушення поручителем зобов'язання, передбаченого п.6 цього Договору, кредитор та поручитель прийшли до згоди, що кредитор має право в рахунок погашення боргу за Кредитним договором здійснювати договірне списання грошових коштів, що належать поручителю і знаходяться на його рахунку у ПАТ КБ "Приватбанк". Договірне списання грошових коштів згідно з умовами цього пункту оформлюється меморіальним ордером, у реквізиті "Призначення платежу" якого зазначається інформація про платіж, номер, дату цього Договору. До поручителя, що виконав обов'язки боржника за Кредитним договором, переходять всі права кредитора за Кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за Кредитним договором у частині виконаного зобов'язання. У випадку невиконання поручителем обов'язку боржника за Кредитним договором впродовж 5-ти календарних днів з моменту отримання письмової вимоги кредитора, зазначеної в п.5 цього Договору, поручитель сплачує на користь кредитора пеню в розмірі 1% від суми заборгованості, яка зазначена в зазначеній письмові вимозі, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє поручителя від виконання зобов'язань за цим Договором. Кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за Кредитним договором передати поручителю впродовж 5 (п'яти) робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за Кредитним договором.

В п.п.11, 17 Договору поруки передбачено, що останній вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до повного виконання зобов'язань за цим Договором. Цей Договір укладено/підписано із використання електронного цифрового підпису (печатки) з посиленим сертифікатом ключа Акредитованого центру сертифікації ключів ПАТ КБ "Приватбанк" в порядку, передбаченому Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг" та Законом України "Про електронний цифровий підпис", а також на підставі угоди про використання електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа від 23.02.2016, укладеної сторонами.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав про те, що він виконав свої зобов'язання за Договором поруки та погасив заборгованість третьої особи, як боржника, за Кредитним договором у сумі 90 769 134,19 грн., у зв'язку з чим відповідач згідно з умовами Договору поруки та ст. 556 Цивільного кодексу України повинен передати позивачу оригінали документів кредитної справи, а саме: оригінал Кредитного договору від 10.04.2012 №4Е12117И та оригінали договорів, якими забезпечувались кредитні договори третьої особи.

Оскільки відповідач не передав вищевказані документи позивачу, останній звернувся за захистом своїх прав до суду та просив зобов'язати відповідача передати позивачу оригінали документів кредитної справи (оригінал кредитного договору від 10.04.2012 №4Е12117И та оригінали договорів, якими забезпечувалися кредитні договори відповідача).

Місцевий господарський суд в позові відмовив повністю, визнавши вимоги позивача нормативно необґрунтованими та документально непідтвердженими.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх такими, що відповідають як фактичним обставинам справи, так і вимогам чинного законодавства, виходячи з наступного.

В ст. 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як уже зазначалося вище, предметом розгляду у даній справі є вимоги позивача про зобов'язання відповідача надати оригінали документів кредитної справи третьої особи, обґрунтовані тим, що відповідний обов'язок відповідача випливає з п.10 укладеного між сторонами Договору поруки та ст. 556 Цивільного кодексу України.

З цього приводу судом було з'ясовано, що відповідно до ст. ст. 553, 554 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

В ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Тобто, укладаючи Договір, сторони погодили всі його істотні умови, в тому числі й щодо обов'язку надання відповідачем, як кредитором, документів позивачу, як поручителю, у випадку виконання останнім обов'язку третьої особи, як боржника, за Кредитним договором, які підтверджують вказаний обов'язок боржника.

Відносно доводів позивача про виконання обов'язку третьої особи за Кредитним договором, судом було з'ясовано наступне.

За умовами п.8 Договору поруки до поручителя, що виконав обов'язки боржника за Кредитним договором, переходять всі права кредитора за Кредитним договором і договору(ам) застави (іпотеки), укладеним в цілях забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором за Кредитним договором у частині виконаного зобов'язання.

В матеріалах справи наявне платіжне доручення №1323 від 01.11.2016 (том справи - 1, аркуш справи - 11), яким через Інтернет-банкінг Приват 24 позивачем перераховано на користь відповідача грошові кошти у загальній сумі 90 769 134,19 грн. При чому в графі "призначення платежу" вказаного платіжного доручення зазначено: "виконання зобов'язань по кредитному договору №4Е12117И від 10.04.2012 згідно Договору поручительства №4У11503И/П від 31.10.2016".

Натомість з матеріалів справи вбачається, що між сторонами було укладено Договорі поруки із наступними реквізитами: №4Е12117И/П від 31.10.2016 (том справи - 1, аркуш справи - 10).

Відповідно до визначення, наведеного в ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", помилковим переказом є рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб'єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Тобто в даному випадку позивачем при здійсненні перерахунку коштів на користь відповідача у платіжному документі було невірно зазначено реквізити правочину, на виконання якого цей платіж здійснюється.

Однак при цьому колегією суддів враховано надану третьою особою копію довідки відповідача №Е.21.0.0.0/4-189600 від 17.11.2016, в якій зазначено про те, що відповідач підтверджує виконання позивачем 01.11.2016 забезпечене Договором поруки зобов'язання третьої особи за Кредитним договором у сумі 90 769 134,19 грн. (том справи - 1, аркуш справи - 32).

За умовами п.10 Договору поруки кредитор зобов'язаний у випадку виконання поручителем обов'язку боржника за кредитним договором передати поручителю впродовж 5-ти робочих днів банку з моменту виконання обов'язків належним чином посвідчені копії документів, що підтверджують обов'язки боржника за кредитним договором.

Тобто, в даному випадку умовами укладеного між сторонами Договору поруки чітко встановлено обов'язок відповідача надати не оригінали, а саме копії документів, що підтверджують обов'язок третьої особи, як боржника.

Посилання на законодавчу норму, яка б передбачала обов'язок кредитора передати поручителю саме оригінали документів за кредитними правовідносинами в позові, додаткових поясненнях та в апеляційній скарзі відсутні.

Відповідно до ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

В ст. 556 Цивільного кодексу України передбачено, що після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

З наведеного випливає, що наслідки, передбачені у вищезгаданій ст. 556 Цивільного кодексу України, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобов'язання, що узгоджується з положенням п.3 ч.1 ст. 512 Цивільного кодексу України, яке передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобов'язанні внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). Натомість часткове виконання поручителем зобов'язань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором (аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі №6-466цс15 та від 07.10.2015 у справі №6-932цс15).

Позивачем не надано ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказі, які б свідчили про те, що позивач погасив повністю всі зобов'язання третьої особи за Кредитним договором, а не їх частину. В договорі поруки відсутня вказівка на суму конкретних зобов'язань третьої особи, за виконання яких поручився позивач.

Як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, чинним законодавством не передбачено передачу кредитором поручителю саме оригіналів документів, які підтверджують обов'язок боржника, оскільки з огляду на ч.3 ст. 553 та ч. 3 ст. 556 Цивільного кодексу України поручителем може бути кілька осіб і до кожного з них хто виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов'язку, що виконана ним.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Зазначаючи у позові про необхідність зобов'язання відповідача надати оригінали документів кредитної справи, позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що він звертався до відповідача з вимогою про надання цих документів, а відповідач залишив відповідну вимогу без задоволення чи без належного реагування.

Докази на підтвердження того, що виконання позивачем відповідно до Договору поруки зобов'язання третьої особи перед відповідачем за Кредитним договором у сумі 90 769 134,19 грн. не визнається чи оспорюється третьою особою, як боржником, та докази відповідного звернення з цього приводу позивача до третьої особи також в матеріалах справи відсутні.

З урахуванням вищевикладених обставин справи у їх сукупності, наданих сторонами пояснень та доказів, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість вимог позивача, у зв'язку з чим правові підстави для задоволення позову відсутні.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності заявлених ним вимог та на спростування висновків місцевого господарського суду.

Доводи апеляційної скарги також не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

За результатами перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було надано належну оцінку поданим доказам, у повному обсязі з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування рішення відсутні і апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 75, 77, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інновейшн Мультимедіа" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2017 у справі №910/15140/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.10.2017 у справі №910/15140/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/15140/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому законодавством порядку і строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

А.І. Мартюк