РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2017Справа №910/19107/17
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом приватного акціонерного товариства «ОТІС»

до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва»

про стягнення 10 068,55 грн.

Представники:

від позивача: Мацюк В.В. - представник за довіреністю № 10 від 30.01.2017 р.;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги приватного акціонерного товариства «ОТІС» до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про стягнення 10 068,55 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, 30.01.2016 р. між приватним акціонерним товариством «ОТІС» (далі - підрядник) та комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» (далі - замовник), був укладений Договір № D2 4T 522 на виконання ремонту ліфта.

Однак, відповідач свої зобов'язання щодо оплати не здійснив, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача основну заборгованість в розмірі 9 857,89 грн. та 3 % річних в розмірі 210,66 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 03.11.2017 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 04.12.2017 р.

29.11.2017 р. до канцелярії суду позивач подав документи по справі, клопотання про припинення провадження у справі.

У судове засідання 04.12.2017 р. представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 03.11.2017 р. не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 010.

Представник позивача підтримав подану заяву про припинення провадження у справі в частині стягнення основного боргу.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд припиняє провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 9 857,89 грн., та вважає, що позовні вимоги позивача в іншій частині підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1. ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

30.01.2016 р. між приватним акціонерним товариством «ОТІС» та комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» був укладений договір № D2 4T 522 на виконання ремонту ліфта.

Відповідно до п. 1.1 вищезазначеного договору замовник доручає, а підрядник забезпечує виконання робіт з ремонту 1-го ліфта реєстр. № 16425, розташованого за адресою: м. Київ, вул.. Героїв Космосу, 19-Б та придбання необхідних матеріалів і устаткування для виконання цих робіт, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити підряднику вартість робіт і матеріалів, яка визначена в договірній ціні.

Строк дії договору сторонами погоджено п. 6.1., з моменту підписання обома сторонами і діє до 28.04.2017 р., а в частині розрахунків - до повного їх виконання.

Згідно з п. 2.1 договору договірна ціна визначається на основі твердого кошторису, складеного за Правилами визначення вартості будівництва ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 (із змінами та доповненнями), що є невід'ємною частиною договору. При складанні договірної ціни обчислення загальновиробничих, адміністративних витрат та прибутку здійснюється за показниками, які враховані у складі інвесторської кошторисної документації. Заготівельно-складські витрати розраховуються за усередненими відсотковими показниками до кошторисної вартості матеріалів, передбаченими в інвесторській кошторисній документації. Договірна ціна є твердою, узгоджена сторонами і використовується при проведенні взаєморозрахунків. Договірна ціна складає - 9 857,89 грн. у тому числі 1 642,98 грн. ПДВ.

Відповідно до ч. 1 ст. 843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Згідно з п. 2.3 договору, виконання робіт оформлюється актом за формою КБ-2в та довідкою за формою КБ-3 не пізніше останнього робочого дня звітного місяця.

Відповідно до п. 2.4 договору, оплата вартості капітального ремонту ліфта згідно п.п. 2.1. по договору, здійснюється замовником протягом 5 робочих днів з дня підписання акту виконаних робіт за формою КБ-2в та довідки за формою КБ-3.

Згідно з п. 3.3. договору, підрядник зобов'язується виконати роботи згідно кошторисної документації не пізніше 3-ох місяців з дня підписання договору.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту (ст. 846 ЦК України).

Відповідно до ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Позивач свої зобов'язання по договору виконав належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи актом приймання виконаних будівельних робіт від 31.01.2017 р. (форма № КБ-2в) та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за січень 2017 року, підписані обома сторонами на суму 9 857,89 грн.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано докази оплати відповідачем основного боргу у розмірі 9 857,89 грн., що підтверджується копією банківської виписки, сформованою 16.11.2017 р., про перерахування коштів на рахунок позивача.

Відповідно п. 1-1 ч. 1 статті 80 ГПК господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Частина 2 статті 80 ГПК України передбачає, що у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості у відповідача за договором № D2 4T 522 від 30.01.2016 р. у розмірі 9 857,89 грн. спростовано, оскільки, відповідачем сплачено заборгованість після подання позовної заяви до суду, тому суд припиняє провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості у розмірі 9 857,89 грн. у зв'язку з відсутністю предмету спору в цій частині.

У зв'язку з неналежним виконання зобов'язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 210,66 грн.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням, процентів річних та процентів за користування чужими грошовими коштами є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов'язання і не ототожнюються із санкціями за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань.

Розрахунок процентів

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
9857.8908.02.2017 - 24.10.20172593 %209.85
Таким чином, за перерахунком суду загальна сума 3 процентів річних за договором складає 209.85 грн.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 2 статті 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Пунктом 4.7. постанови від 21 лютого 2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» Пленуму Вищого господарського суду України передбачено частиною другою статті 49 ГПК передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.

У такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом. Так, якщо зменшення позивачем розміру позовних вимог пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині покладається на відповідача. Або у разі коли в позові відмовлено, але з обставин справи вбачається, що спір доведено до судового розгляду внаслідок ухилення відповідача від розгляду претензії позивача, якщо вона пред'являлася (статті 6 - 8 ГПК), то судовий збір також покладається на відповідача. При цьому якщо у відповідних випадках позивача звільнено від сплати судового збору, то останній стягується в доход Державного бюджету України.

Оскільки відповідачем сплачено заборгованість після подання позивачем позовної заяви до суду (16.11.2017 р.), тому судовий збір за вимогу про стягнення основної заборгованості, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 с. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст. 75, п.1-1 ч.1 ст. 80, ч.2 ст. 80, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження у справі в частині основного боргу в розмірі 9 857,98 грн.

2. В іншій частині позов задовольнити частково.

3. Стягнути з комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва" (03134, м. Київ, вул. Симиренка, буд. 17, ) на користь приватного акціонерного товариства "ОТІС" (03062, м. Київ, вул. Екскаваторна, 37, ) 3% річних в розмірі 209 (двісті дев'ять) грн. 85 коп. судовий збір у розмірі 1 599 (одна тисяча п'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 87 коп.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 18.12.2017 року.

Суддя С.М. Мудрий