ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"12" грудня 2017 р. Справа №918/737/17

Господарський суд Рівненської області в складі головуючого судді Церковної Н.Ф.,

при секретарі судового засідання Оліфер С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи,

за позовом фізичної особи-підприємця Троян Іванни Іванівни

до Житлово-комунального підприємства "Перспективне"

про стягнення коштів в сумі 6 880, 44 грн,

за участю представників сторін:

від позивача - Гарголь В.В., довіреність № 384 від 5 серпня 2016 року;

від відповідача - Павлючик А.І., довіреність № 911 від 31 серпня 2016 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У жовтні 2017 року Фізична особа - підприємець Троян Іванна Іванівна звернулася до Господарського суду Рівненської області із позовом до Житлово-комунального підприємства "Перспективне" про стягнення 950 грн 61 коп. 3 % річних та 5 929 грн 83 коп. інфляційних втрат.

Ухвалою від 25.10.2017 року порушено провадження, справу призначено до розгляду на 08.11.2017 року.

Ухвалою суду від 08.11.2017 року розгляд справи відкладено на 22.11.2017 року.

Ухвалою суду від 22.11.2017 року розгляд справи відкладено на 12.12.2017 року.

У судове засідання представник позивача не з'явився, натомість подав клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Розглянувши вищезазначене клопотання позивача, суд відмовляє в його задоволенні, при цьому зазначає, що стаття 22 ГПК України зобов'язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Враховуючи, що явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Пунктом 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Також, слід зазначити, що ГПК України не обмежує кількості представників, яких може призначити одна особа.

Оскільки позивачу надавалось достатньо часу для подання письмових пояснень та додаткових документів, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду даної справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними матеріалами без участі позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Троян Іванна Іванівна (далі - позивач) у липні 2016 року звернулася до Господарського суду Рівненської області з позовом до Житлово-комунального підприємства "Перспективне" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 47 373 грн 47 коп., з яких: 25 000 грн 00 коп. - основний борг, 1 705 грн 48 коп. - 3 % річних, 20 667 грн 99 коп. - інфляційні втрати, що виникла за укладеним між сторонами та Приватним підприємством Житловик ВВ" трьохстороннім договором про переведення боргу від 12.07.2012 року, за яким останнє передало, а Підприємство прийняло на себе частково зобов'язання Приватного підприємства Житловик ВВ" перед позивачем за укладеним між ними Договором на аварійне обслуговування б/н від 01.05.2009 року.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 19.09.2016 року по справі №918/520/16 позов задоволено частково, стягнуто з Житлово-комунального підприємства "Перспективне" на користь фізичної особи-підприємця Троян Іванни Іванівни 25 000 грн 00 коп. основного боргу, 20 575 грн 00 коп. інфляційних втрат, 3% річних в сумі 1 695 грн 21 коп., а також 1 375 грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця Троян Іванни Іванівни до Житлово-комунального підприємства "Перспективне" про стягнення 10 грн 27 коп. 3% річних та 92 грн 99 коп. інфляційних втрат - відмовлено.

05.10.2017 року на виконання вказаного рішення видано наказ.

У зв'язку із простроченням зобов'язання відповідача щодо погашення боргу перед позивачем, останній нарахував на прострочену суму боргу 3% річних за період з 05.10.2017 року по 30.05.2017 року на суму 950 грн 61 коп., а також інфляційні втрати за період з жовтня 2016 року по травень 2017 року, які просить стягнути з відповідача.

При винесенні рішення суд виходить з наступного.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 19.09.2016 року по справі №918/520/16 позов задоволено частково, стягнуто з Житлово-комунального підприємства "Перспективне" на користь фізичної особи-підприємця Троян Іванни Іванівни 25 000 грн 00 коп. основного боргу, 20 575 грн 00 коп. інфляційних втрат, 3% річних в сумі 1 695 грн 21 коп., а також 1 375 грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно п. 7.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.11.2013 р. саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

У силу вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Так, згідно п. 5.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.11.2013 року кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Враховуючи, що відповідач припустився прострочення грошового зобов'язання по оплаті вартості наданих послуг, позивач нарахував 3% річних за період з 05.10.2017 року по 30.05.2017 року, розмір яких складає 950 грн 61 коп. та 5 929 грн 83 коп. інфляційних втрат за період з жовтня 2017 року по травень 2017 року.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд не погоджується із сумою боргу, на які вони нараховано.

Обрахунок 3% річних та інфляційних втрат позивачем проведено на загальну суму 48 645 грн 21 коп., що стягнута за рішенням суду від 19.09.2016 року по справі №918/520/16, яка складається з основного боргу, інфляційних втрат, 3% річних та витрат по оплаті судового збору.

Однак, нарахування інфляційних втрат та 3% річних можливе лише на суму основного боргу з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено правові наслідки прострочення грошового зобов'язання.

Визначаючи правову природу грошового зобов'язання, необхідно, перш за все виходити з правил ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до яких зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Оскільки основна заборгованість в сумі 25 000 грн 00 коп., яку було стягнуто за рішенням суду від 19.09.2016 року по справі №918/520/16, є грошовим зобов'язанням за договором, то на неї, в силу статті 625 Цивільного кодексу України, можуть бути нараховані 3% річних та інфляційні втрати, після винесення рішення суду.

Інфляційні втрати та 3% річних є способом захисту майнових прав кредитора, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) за користування грошовими коштами.

Тобто, інфляційні втрати та 3% річних носять допоміжний (акцесорний) до основного зобов'язання характер.

Таким чином, системний аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що обов'язок сплатити інфляційні втрати та 3% річних за невиконання зобов'язання не є зобов'язанням в розумінні положень ч.1 ст. 509 ЦК України, тому що 3% річних і інфляційні втрати є відшкодуванням матеріальних втрат кредитора.

Судовий збір також не є зобов'язанням в розумінні ч. 1 ст. 509 ЦК України, а є відшкодуванням позивачу судових витрат за результатами розгляду судової справи.

Отже, рішення суду про стягнення інфляційних втрат, 3% річних, витрат по оплаті судового збору не породжує прав і обов'язків у розумінні зобов'язальних правовідносин, а є способом захисту тих прав, які вже виникли з інших існуючих правовідносин і щодо яких виник спір.

Правова природа інфляційних втрат та 3% річних з прийняттям рішення не змінилася, інфляційні втрати та 3% річних у грошове зобов'язання не перетворилися, тому відсутні підстави для застосування до цих правовідносин положень ст. 625 ЦК України.

Відповідна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 18.02.2014 року у справі №3-2гс14, яка в силу положень ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковою для всіх судів України.

Суд, здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, встановив, що розмір перших становить 488 грн 55 коп. (при заявленому - 950 грн 61 коп.), других - 3 047 грн 42 коп. (при заявленому - 5 929 грн 83 коп.), отже 3% річних та інфляційні підлягають задоволенню частково.

З огляду на викладене вище, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позов задоволити частково.

Стягнути з Житлово-комунального підприємства "Перспективне" (33016, місто Рівне, вулиця Будівельників, будинок 1, ідентифікаційний код: 31479193) на користь фізичної особи-підприємця Троян Іванни Іванівни (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) 3 047 (три тисячі сорок сім) грн 42 коп. інфляційних втрат, три проценти річних в сумі 488 (чотириста вісімдесят вісім) грн 55 коп., а також 822 (вісімсот двадцять дві) грн 27 коп. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця Троян Іванни Іванівни до Житлово-комунального підприємства "Перспективне" про стягнення 462 грн 06 коп. 3% річних та 2 882 грн 41 коп. інфляційних втрат - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 14.12.2017 року

Суддя Церковна Н.Ф.