ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2017 року Справа № 904/8252/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В. (доповідач),

судді: Кузнецов В.О., Науменко І.М.

Секретар судового засідання Ковзиков В.Ю.

за участю сторін:

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність №б/н від 03.07.2017 р., представник;

представник позивача у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений судом належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ШАЛЬ" м. Біла Церква, Київська область на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2017 року у справі №904/8252/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ШАЛЬ", м. Біла Церква, Київська область

до Приватного підприємства "ВЕГА ТРАНС", м. Дніпро

про стягнення 11 533,28 грн. за договором на перевезення вантажу, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2017 року у справі №904/8252/17 (суддя Назаренко Н.Г.) в задоволенні позову відмовлено. Судові витрати у справі покладено на позивача. У стягненні витрат на оплату послуг юриста - відмовлено.

Не погодившись з рішенням господарського суду, Товариством з обмеженою відповідальністю "ШАЛЬ" подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

За твердженням скаржника оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Деталізуючи свою правову позицію скаржником зауважено, що відповідно до умов заявки №222 від 06.06.17 р. та договору № 06/06/17-Е від 06.06.17р. митне очищення повинно було відбутися до 8:00 години 15.06.17р. Проте, експедитор не виконав взятих на себе зобов'язань і, відповідно, автомобіль не пройшов митне оформлення у встановлений Договором та Транспортною заявкою строк.

Зауважено також скаржником на тому, що приймаюча сторона відмовила у митному оформленні ( не бажання проводити контроль СЕЄ в зоні митного очищення), причина: умовами домовленостей з вантажовідправником передбачено проходження контролю в Hrebene. Так було з'ясовано, що Експедитор не повідомив Перевізника про пункт перетину кордону ОСОБА_2 - Hrebene, де є акредитація представника вантажоотримувача на проходження контролю СЕС. Автотранспортний засіб Перевізника стояв на місці митного очищення 25-116 Кіеісе з 12.06.2017 22.00 год. по 16.06.2017, про що Перевізник інформував Експедитора.

За твердженням скаржника 16.05.2017 сторонами прийнято рішення про повернення транспортного засобу до Dorohusk для проходження конролю СЕС та узгоджено плату додаткового пробігу 600 км (доказами узгодження доплати за додатковий пробіг та простій є електроне листування ).

16.06.17р. транспортний засіб Перевізника прибув для проходження контролю СЕС, який був проведений 19.06.2017 о 21.00, простої склали три дні, через потребу акредитації представника вантажоотримувача для проходження СЕС контролю. 20.06.17р. автомобіль прибув на місце розмитнення, дата вивантаження заплановано на 21.06.2017.

Відповідно, як зазначено скаржником, наднормовий простій транспортного засобу Перевізника, включаючи вихідні дні, становить 7 днів, сума штрафу, що підлягає сплаті Експедитором на користь Перевізника становить 7 х 1500,00 грн. = 10500,00 грн., а також додаткові витрати Перевізника, що підлягають сплаті за проходження контролю 150 злотих, що по курсу НБУ на 19.06.2017 року становить 6,888549 х 150 = 1033,28 грн.

Крім того, скаржник посилається на неповноту розгляду та помилкові висновки місцевого суду під час вирішення клопотання позивача щодо зупинення провадження по дані справі до вирішення в Дніпропетровському апеляційному господарському суді справи №904/7232/17, а також порушення прав позивача на справедливий судовий розгляд і законний захист прав, у звязку з залишенням без задоволення клопотання позивача щодо продовження строку розгляду справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши відповідність оскарженого рішення нормам матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з урахуванням наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.06.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ШАЛЬ" (далі перевізник, позивач) та Приватним підприємством "ВЕГА ТРАНС" (далі експедитор, відповідач) було укладено Договір № 06/06/17-Е на перевезення вантажів в міжнародному автомобільному сполученні (далі Договір).

Відповідно до п. 1.1. вказаного договору, останній регулює та визначає порядок взаємовідносин експедитора, який замовляє послуги перевезення від свого імені та за рахунок замовника, а перевізник зобовязується доставити вантаж в пункт призначення на умовах та терміни, передбачені цим договором та заявниками на здійснення перевезення, які є невідємною частиною цього договору.

Перевезення здійснюється відповідно до умов Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (КДПВ) (зі змінами, внесеними Протоколом від 05.07.1978), далі Конвенція СМR, якщо принаймі одна з країн місця завантаження вантажу або місця доставки вантажу у відповідності до Заявки є учасником Конвенції, митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенція МДП), Європейської угоди про режим праці і відпочинку водіїв (ЕСТР), а також відповідно до Законів України Про транспортно-експедиторську діяльність, Про транспорт, Статуту автомобільного транспорту, Цивільного та Господарського Кодексів України та інших діючих нормативних актів України. Сторони також дотримуються положень Конвенції про дорожнє перевезення небезпечних вантажів (АDR) і Європейської угоди про перевезення вантажів нетривалого зберігання. У випадку не застосування Конвенції СМR. Під регіоном в рамках даного договору приймається територія України. Сторони керуються положеннями даного договору і Законодавством України (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 2.2. Договору організація кожного перевезення, в рамках даного договору, оформлюється окремою заявкою на конкретне перевезення, що надсилається експедитором перевізнику відразу по узгодженню в порядку, встановленому в ст. 4 даного договору.

Згідно п. 2.3. Договору доповнення та заявки є невідємн6ою частиною договору, якщо вони підписані і завірені фірмовими печатками сторін. Факт виконання кожного автомобільного перевезення, а також виконання розрахунків між сторонами, підтверджується відповідним актом виконаних робіт. Заявка, отримана факсимільним або електронним звязком е-mail має юридичну силу до обміну оригіналами.

Експедитор зобовязується забезпечити своєчасне оформлення товарно-транспортних, митних та інших документів, необхідних для безперешкодного поїзду через державні кордони країни відправлення, призначення і транзиту, в тому числі до прибуття машини на узгоджений в Заявці український кордонний перехід оформити у митних органах попереднє повідомлення/попередню декларацію (далі ІМ-ПП/ІМ-ПД) на вантаж, що перевозиться, і повідомити відповідний номер експедиторові поштою або факсимільним повідомленням. Крім того, експедитор зобовязується забезпечити своєчасне оформлення документів і належний стан вантажу з метою проходження митного, ветеринарного, карантинного, екологічного та іншого контролю і здачі вантажу вантажоодержувачеві, також нести витрати, повязані з проходженням такого контролю. При затримання вантажу митними або іншими державними контролюючими органами. Експедитор зобовязаний вжити заходів з розроблення та проходження вантажу (п. 3.1.5 Договору).

У відповідності до п. 3.1.6. експедитор зобовязаний забезпечити завантаження/вивантаження транспортного засобу перевізника, його митне оформлення, а також митне оформлення усіх необхідних документів в такі строки:

- при завантаженні в Україні 48 годин з моменту прибуття автомобіля під завантаження;

- при вивантаженні в Україні 48 годин з моменту прибуття на митний термінал митниці призначення;

- при завантаженні та митному оформленні в інших країнах 24 години з моменту прибуття автомобіля під завантаження;

- при вивантаженні та розмитненні в інших країнах 24 години з моменту прибуття автомобіля на митницю призначення;

- у разі виконання регіональних перевезень 5 годин з моменту прибуття автомобіля під завантаження/вивантаження, якщо інше не вказано в Заявці;

- до прибуття машини на узгоджений в заявці український прикордонний перехід оформити у митних органах і повідомити експедитору номер ІМ-ПП/ІМ-ПД.

Згідно п.п. 3.1.9., 3.1.10. Договору, Експедитор зобовязаний вирішити всі претензії, які виникли під час виконання перевезення і відшкодувати додаткові витрати перевізника крім тих випадків, коли претензії та втрати виникають у результаті неналежного виконання перевізником обовязків по даному договору. Здійснити всі розрахунки з перевізником у повному обсязі і у термін, який передбачений умовами договору.

Перевізник зобовязується забезпечити виконання всіх послуг, зазначених у підтвердженій заявці. Забезпечити своєчасне прибуття на місце завантаження/вивантаження транспортних засобів, придатних для перевезення вантажу згідно з отриманою заявкою на перевезення (п.п. 3.2.1., 3.2.2. Договору).

Відповідно до п. 3.2.10 перевізник зобовязаний у термін, обумовлений експедитором, доставити вантаж для виконання митного оформлення згідно до заявок замовника.

Згідно п. 5.1. Договору вартість послуг по кожному окремому перевезенню визначається у заявці на перевезення. Ціни є договірними, виходячи із ситуації на ринку перевезень.

Розрахунки за виконані послуги проводяться експедитором протягом пяти банківських днів, якщо в заявці не вказано інше, з дати отримання оригіналів документів, вказаних в п. 3.2.16 цього договору, в національній грошовій одиниці України, у безготівковій формі в банк і на поточний рахунок перевізника, який вказаний в договорі (п. 5.2. Договору).

Пунктом 5.4. Договору встановлено, що термін та порядок оплати вартості кожного міжнародного автомобільного перевезення обумовлюється та вказується в разовій заявці, що надходить перевізнику.

По кожному організованому перевезенню сторонами підписується акт виконаних робіт (п. 5.5. Договору).

Договір набуває чинності з дати підписання його сторонами і діє до 31.12.2017 року. Якщо за 30 днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін письмово не повідомить іншу сторону про намір припинити дію договору, договір вважається пролонгованим на тих же умовах на кожен наступний календарних рік (п. 9.3. Договору).

Відповідно до договору-заявки № 222 від 06.06.2017, укладеної між сторонами, позивач у якості перевізника взяв на себе зобовязання на перевезення вантажу у міжнародному сполученні Україна - Польща.

За умовами транспортної заявки, перевезення вантажу здійснювалось по маршруту з міста Києва до міста Гданськ (Польща), вул. Наврицька. 10. Автомобіль АІ9907НА/ АІ0726ХР. Вантаж - пластикові стаканчики. Дата прибуття на місце вивантаження 12-13.06.2017 року.

Як було зазначено в позовній заяві, відповідно до умов заявки № 222, завантаження/вивантаження - 48 годин - на кожне місце завантаження/вивантаження, наднормативний простій а/м 1500 грн., доба в суботу, неділя та святкові дні оплачуватися не будуть, якщо авто приїхало менш ніж за 36 годин до настання таких. Будь-які додаткові витрати, які виникають в процесі перевезення даного вантажу, повинні бути підтверджені документально та узгоджені з експедитором замовника.

У відповідності до пункту «Таможня места назначения» та пункту «Согласованый срок поставки груза» заявки № 222 від 06.06.2017, датою та часом розвантаження визначається 13.06.2017 року, 8:00 година (автомобіль прибув 12.06.2017 о 22:00). Так, відповідно до умов договору та транспортної заявки митне очищення автомобіля мало відбутися о 8:00 годині 15.06.2017 року.

Проте, експедитор не виконав взятих на себе зобовязань, у звязку з чим автомобіль не прийшов митне оформлення у встановлений договором та транспортною заявкою строк. Приймаюча сторона відмовила у митному оформленні (не бажання проводити контроль СЕС в зоні митного очищення) причина: умовами домовленостей з вантажовідправником передбачено проходження контролю Hrebene.

Як зазначено позивачем, експедитор не повідомив перевізника про пункт перетину кордону Рава-Руська Hrebene, де є акредитація представника вантажоотримувача на проходження контролю СЕС. Автотранспортний засіб перевізника стояв на місці митного очищення 25-116 Kielce з 12.06.2017 22:00 години по 16.06.2017, про що перевізник інформував експедитора.

16.06.2017 сторонами прийнято рішення про повернення транспортного засобу до Dorohusk для проходження контролю СЕС та узгоджено плату додаткового пробігу 600 км.

16.06.2017 транспортний засіб перевізника прибув для проходження контролю СЕС, який був проведений 19.06.2017 о 21:00, простої склали три дні, через потребу акредитації представника вантажоотримувача для проходження СЕС контролю.

20.06.2017 автомобіль прибув на місце розмитнення, дату вивантаження заплановано на 21.06.2017.

Наднормативний простій транспортного засобу перевізника, включаючи вихідні дні, становить 7 днів.

Зазначені обставини стали підставою для нарахування перевізником штрафу у сумі 10 500,00 грн. (7 х 1 500 = 10 500,00) та додаткових витрат за проходження контролю у сумі 150 злотих, що по курсу НБУ, станом на 19.06.2017, становлять 1 033,28 грн. (150 х 6,888549 = 1033,28).

У звязку з чим, позивачем на адресу відповідача направлено претензію № 2/06-17 від 20.06.2017 з вимогою оплати суму боргу у розмірі 11 533,28 грн. (а.с. 34-36). Відповідачем відповіді на претензію не надано, суму боргу не сплачено, що і стало підставою звернення позивача з позовом до суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що затримка доставки вантажу відбулася з вини відповідача, оскільки експедитор не виконав взятих на себе зобовязань, автомобіль не пройшов митне оформлення у встановлений договором та транспортною заявкою строк. Позивач зауважує, що приймаюча сторона відмовила у митному оформлені (не бажання проводити контроль СЕС в доні митного очищення), причина: умовами домовленості з вантажовідправником передбачено проходження контролю в Hrebene.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність підстав для задоволення позовних вимог, колегія суддів приймає до уваги наступне.

У відповідності до ст. 909 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Статтею 313 Господарського кодексу України передбачено, що перевізник зобов'язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі. Перевізник звільняється від відповідальності за прострочення в доставці вантажу, якщо прострочення сталося не з його вини. Розмір штрафів, що стягуються з перевізників за прострочення в доставці вантажу, визначається відповідно до закону. Сплата штрафу за доставку вантажу з простроченням не звільняє перевізника від відповідальності за втрату, нестачу або пошкодження вантажу, що сталися внаслідок прострочення.

Пунктом 1 статті 1 Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травні 1956) визначено, що ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

Частиною 1 ст. 17 Конвенції передбачено, що перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Однак, перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкції позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки, яких він не міг відвернути.

Перевізник не звільняється від відповідальності з причини несправності транспортного засобу, яким він користувався для виконання перевезення, або з причини дій або недогляду особи, у якої був найнятий транспортний засіб, або агентів і службовців останньої (п. 3 ст. 17 Конвенції).

Частиною 1 ст. 18 Конвенції встановлено, що тягар доказу того, що втрата вантажу, його ушкодження чи затримка доставки викликані обставинами, зазначеними в п. 2 ст. 17, лежить на перевізнику.

Як встановлено судом першої інстанції, та з чим погоджується колегія суддів, не доведені належними та допустимим доказами твердження позивача, що експедитор не повідомив перевізника про пункт перетину кордону Рава-Руська Hrebene, де є акредитація представника вантажоотримувача на проходження контролю СЕС.

Автотранспортний засіб стояв на місці митного очищення 25-116 Kielce з 12.06.2017 р. 22:00 по 16.06.2017 року про що перевізник проінформував експедитора. Оскільки, всі пункти пропуску в Україні діють за єдиними правилами проходження митного та прикордонного контролю, відсутні докази відмови приймаючої сторони у митному оформленні та причин такої відмови.

Як вбачається з матеріалів справи, автотранспортний засіб було завантажено 09.06.2017 в пункті вантажовласника м. Київ, перевізнику надано пакет супровідних документів на вантаж, складено міжнародну товарно-транспортну накладну СМR № 001388, яка підписана з боку власника вантажу ТОВ Атем Груп та перевізника.

За умовами заявки №222 від 06.06.2017 року, передбачено, що перевізник суворо дотримується приписів відносно митних процедур, в іншому випадку він несе повну відповідальність за можливі витрати. Крім того, відповідно до вказаною заявкою погоджений строк доставки вантажу 12-13 червня 2017 року.

Згідно наданої до позовної заяви картки простою вбачається, що автомобіль прибув до місця розмитнення тільки 13.06.2017.

Згідно заявки від 06.06.17 №222 нормативний час завантаження/вивантаження 48 годин. Отже, як вірно зазначено місцевим судом, з 13.06.17 по 15.06.2017 перебування на митному очищенні є нормативним часом, який не є простоєм перевізника, а є терміном, протягом якого перевізник мав пройти митне очищення.

Посилання позивача на погодження сторонами 16.06.2017 щодо повернення транспортного засобу до Dorohusk для проходження контролю СЕС не знайшли свого підтвердження.

Так, матеріалами справи підтверджується, що з 15.06.2017 по 16.06.2017 автомобіль позивача перебував у погодженому рейсі. Враховуючи, що 17.06.2017 та 18.06.2017 це вихідні дні (субота на неділя), тобто 16.06.2017, коли авто прибуло до пункту перетину Dorohusk є менш ніж за 36 годин до настання вихідних днів, тому за умовами заявки ці дні не вважаються понаднормативним простоєм.

З 19.06.2017 по 20.06.2017 автомобіль прямував на місце розмитнення, що вказує про відсутність простою, також була відсутня необхідність проходити митне очищення саме в пункті перетину Рава-Руська, оскільки пункти перетину Рава-Руська та Dorohusk знаходяться у різних областях ( Львівська та Волинська).

З огляду на викладене, місцевим судом зроблено обґрунтовані висновки щодо відсутності понаднормативного простою авто позивача, а тому вина відповідача не доведена.

Також, правомірно господарським судом визначено відсутність підстав у задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат у розмірі 150 злотих, які еквівалентні 1033,28 грн., за проходження контролю, оскільки позивачем не доведено чи були погодженими ці витрати з відповідачем та доказів в підтвердження цих витрат не надано.

Відповідно до ст.ст.32,33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

З огляду на викладене, доводи скаржника, не спростовують висновків суду першої інстанції, а також не доводять порушення судом попередньої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Посилання скаржника на неповноту розгляду та помилкові висновки місцевого суду під час вирішення клопотання позивача щодо зупинення провадження по дані справі до вирішення справи №904/7232/17, а також порушення прав позивача у звязку з залишенням без задоволення клопотання позивача щодо продовження строку розгляду справи, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд наділений правом у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору продовжити строк розгляду спору, але вказане не є обовязком суду. Тому врахувавши складність справи суд вправі залишити без задоволення клопотання сторони про продовження строку розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 Господарського процесуального кодексу України).

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, господарському суду слід у кожному випадку з'ясувати: як саме пов'язана справа, що розглядається господарським судом, зі справою, яка розглядається іншим судом, чим саме обумовлюється неможливість розгляду справи.

Так, місцевим господарським судом прийнято до уваги, що застосування вищенаведеної норми процесуального права щодо зупинення провадження у справі можливо лише, якщо зупинення провадження у справі дійсно необхідно для вирішення спору, тобто за відсутності рішення у іншій судовій справі, що набрало сили, суд позбавлений можливості вирішити спір по суті.

Колегія суддів поділяє висновки місцевого суду щодо відсутності підстав для зупинення провадження у справі, оскільки предметом позову у справі № 904/7232/17 є солідарне стягнення з обох відповідачів 500,00 грн. збитків за основним договором перевезення-заявкою №222 від 06.06.2017, забезпеченим порукою відповідно до договору поруки №21 від 06.06.2017 та стягнення з відповідача -2 14 500,00 грн. збитків та 11 887,70 грн. неправомірної вигоди, нарахованих з посиланням на неналежне виконання умов договору перевезення-заявки №222 від 06.06.2017, а в справі № 904/8252/17 предметом позову є стягнення з Приватного підприємства "ВЕГА ТРАНС" заборгованості (збитки та штраф за простій) у розмірі 11 533,28 грн. за заявкою №222 від 06.06.2017 та договором на перевезення вантажів в міжнародному автомобільному сполученні № 06/06/17-Е від 06.06.2017, отже ці справи жодним чином не є пов'язаними, і у місцевого суду були відсутні підстави для зупинення провадження у справі № 904/8252/17.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ШАЛЬ" м. Біла Церква, Київська область - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.11.2017 року у справі №904/8252/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 22.12.2017 року

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя І.М. Науменко