ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 925/1176/17

"19" грудня 2017 р. м. Черкаси

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Буднік А.М., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КІМ-ТРЕЙДІНГ», Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Леніна, 1-Б

до фермерського господарства «КЛЕВАНЬ», Черкаська область, Жашківський район, с. Кривчунка, вул. Ювілейна, 28

про стягнення 463045,36 грн. заборгованості та санкцій,

за участю повноважних представників сторін:

позивача: участі не брав;

відповідача: ОСОБА_1 за договором, адвокат.

Товариство з обмеженою відповідальністю «КІМ-ТРЕЙДІНГ» звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до фермерського господарства «Клевань» про стягнення з відповідача 463045,36 грн., з них:

201592,50 грн. основного боргу за поставку товару відповідно до договору поставки №4 від 24.07.2013р.;

54976,49 грн. пені;

188681 грн. інфляційних втрат;

17795,37 грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 20.09.2017р. порушено провадження у справі №925/1176/17 (суддя Пащенко А.Д.).

Відповідно до пункту 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду згідно Розпорядження керівника апарату господарського суду Черкаської області від 27.11.2017р. №60, у звязку з відставкою судді Пащенко А.Д., у справі призначено повторний автоматизований розподіл і вищевказану справу передано на розгляд судді Скибі Г.М.

До початку судового засідання позивач надіслав до суду супровідний лист з завіреними виписками з банківського рахунку щодо надходжень на рахунок позивача коштів від відповідача за період з 17.04.2014р. по 04.08.2014р. Також повідомив суд, що домовленість щодо дозволу відповідачу розрахуватися за отриманий товар не пізніше 01.10.2014р. була укладена в усному порядку між керівниками позивача та відповідача, тому надати документи на підтвердження цього не має можливості.

До початку судового засідання представник відповідача подав до суду відзив від 19.12.2017р. на позовну заяву, в якому просить суд застосувати строк позовної давності до всіх заявлених позивачем вимог. В задоволенні позову просить відмовити.

В судовому засіданні:

Позивач свого представника в засідання суду не направив.

24.10.2017р. позивач подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника на підставі наданих до суду документів та письмового пояснення позивача.

Представник відповідача вимоги заперечив. Просить застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин та відмовити в позові.

Судом зясовано та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін та обставини:

24.07.2013р. між товариством з обмеженою відповідальністю «КІМ-ТРЕЙДІНГ» (Постачальником Позивач у справі) та фермерським господарством «Клевань» (Покупцем Відповідач у справі) був укладений Договір поставки нафтопродуктів №4 (далі - Договір), за умовами якого Постачальник зобов'язується передати в погоджені строки, а Покупець прийняти та оплатити на умовах, викладених в Договорі, нафтопродукти (надалі за текстом - товар). Кількість, асортимент, ціна та інша інформація, необхідна для поставки нафтопродуктів, визначається у накладних документах, які оформлюються на кожну окрему партію товару.

На виконання умов Договору Позивач здійснив поставку та передав товар у власність Відповідача у 2014 році відповідно до отриманого замовлення на загальну суму 246592,50 грн., що підтверджується видатковою накладною №33 від 17.01.2014р.

04.08.2014р. Відповідачем було проведено часткову оплату вартості отриманих нафтопродуктів та переведено на рахунок Позивача 45000,00 грн., з повідомленням Позивача про те, що залишок коштів в сумі 201592,50 грн. за отримане пальне буде перераховано найближчим часом.

За твердженням позивача, приймаючи до уваги аргументи Відповідача про скрутний матеріальний стан, пішов назустріч Відповідачу та, розраховуючи на подальшу співпрацю з Відповідачем, дозволив останньому розрахуватися за отриманий товар не пізніше 01.10.2014р.

З початку 2015 року Позивач неодноразово звертався до Відповідача з претензіями в усній формі про наявність в нього заборгованості у розмірі 201592,50 грн. внаслідок невиконання грошового зобовязання по оплаті за поставлений товар, яку необхідно сплатити в найкоротші строки, постійно отримуючи у відповідь лише обіцянки.

29.06.2017р. Позивач звернувся до Відповідача з письмовою претензією №1 щодо сплати заборгованості за Договором.

Претензія залишилась без відповіді та задоволення.

Відповідно до п. 4.1. Договору у випадку несвоєчасної оплати (не оплати), Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

Станом на день подачі позову (18.09.2017р.) заборгованість Відповідача становить 201592,50 грн. На суму заборгованості позивачем нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Невиконання Відповідачем взятих на себе зобовязань стало підставою звернення Позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення боргу.

Відповідач вимоги заперечив та просить застосувати строк позовної давності до спірних відносин, оскільки право вимоги у позивача настало з 17.01.2014р., навіть якщо перебіг строку переривався частковою оплатою 04.08.2014р.

Інших доказів сторонами не надано.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та за своїм внутрішнім переконанням, заслухавши пояснення представника відповідача, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Сторони за договором є субєктами господарювання та самостійними юридичними особами, що підтверджено витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) субєкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобовязання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Між сторонами виникли договірні відносини оплатної поставки товару нафтопродуктів на підставі письмового строкового оплатного двостороннього консенсуального договору поставки №4 від 24.07.2013р.

Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ положення ст. 93 ЦК України.

За правовою природою договір поставки №4 від 24.07.2013р. відповідає вимогам статті 712 ЦК України, якою передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини купівлі-продажу урегульовані Главою 54 ЦК України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) та отримати розрахунок, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка є різновидом відносин купівлі-продажу з використанням майна не для власного (особистого) споживання.

Згідно ч.1 ст. 173 ГК України зобовязання, що виникає між субєктами господарювання, в силу якого один субєкт зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта, або утриматися від певних дій, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку, є господарським зобовязанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобовязання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Договір поставки №4 від 24.07.2013р. не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним та не розірваний в установленому порядку. Суд також враховує презумпцію правомірності правочину (положення ст. 204 ЦК України).

Згідно п. 3.2. Договору Покупець зобовязується оплатити повну вартість товару, відображену в рахунках-фактурах та накладних документах на товар шляхом попередньої оплати.

Позивач 17.01.2014р. здійснив поставку, а Відповідач прийняв товар дизельне паливо в кількості 26950 літрів, загальною вартістю 246592,50 грн., в тому числі ПДВ, що підтверджується видатковою накладною та не оспорюється сторонами. Претензій щодо кількості, якості та асортименту отриманого товару не заявлено. Відповідач розрахувався за поставлений товар частково, сплативши Позивачу лише 45000 грн.

За умовами договору розрахунок за поставлений товар мав бути проведений не пізніше 17.01.2014р. шляхом повної попередньої оплати. Тобто, обовязок сплатити за отримане майно настав для відповідача з 17.01.2014р. відповідно до приписів ч. 1 ст. 692 ЦК України з моменту отримання майна.

Представник відповідача звернувся до суду з відзивом на позов, в якому просить про застосування строку позовної давності до спірних відносин. Представник відповідача своє клопотання підтримав. Вказав на пропущення відповідачем загального строку на звернення до суду відповідно приписів ст. 257 ЦК України.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд враховує переривання строку позовної давності проведенням часткової оплати за товар 04.08.2014р. Повний розрахунок з позивачем не проведено, що є порушенням права позивача на отримання коштів за поставлений товар.

Позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості за Договором лише 18.09.2017р.

Отже, строк позовної давності за Договором сплив.

Як встановлено в п. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд враховує приписи Постанови Пленуму ВГСУ від 29 травня 2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів»:

…2.2. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Заява про застосування строку позовної давності подана відповідачем до прийняття рішення судом, з дотриманням процедури.

Представник позивача клопотання представника відповідача не заперечив. Доказів поважності пропуску строку не надав.

Відповідно до ст.ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Суд дійшов висновку, що позивач звернувся до господарського суду Черкаської області з позовом до відповідача про стягнення 463045,36 грн. заборгованості та санкцій з пропуском загального строку позовної давності, що є підставою для відмови в позові відповідно до положень п. 4 ст. 267 ЦК України, а тому в позові належить відмовити повністю.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати належить покласти на Позивача та не стягувати.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного судового рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції на вказане рішення.

Повне рішення складено 20.12.2017р.

Суддя Г.М. Скиба