РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2017 р. Справа № 906/735/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

суддя Демидюк О.О. ,

суддя Савченко Г.І.

при секретарі Кушніруку Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

за участі прокурора: Прищепи О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Заступника прокурора Житомирської області, м.Житомир

на рішення господарського суду Житомирської області

від 02.11.17 р. у справі № 906/735/17 (суддя Сікорська Н.А.)

за позовом Керівника Коростишівської місцевої прокуратури, м.Коростишів Житомирської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області, м.Житомир

до Фермерського господарства "Вікторія і Ко", с.Ставище, Брусилівського району Житомирської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2, м.Київ

про зобов'язання повернення частини земельної ділянки площею 4,4092 га із земельної ділянки площею 42,7872 га

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 02.11.2017р. у справі №906/735/17 у позові Керівника Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області до Фермерського господарства "Вікторія і Ко", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні, відповідача - ОСОБА_2, про зобов'язання повернення частини земельної ділянки площею 4,4092га із земельної ділянки площею 42,7872га - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Заступник прокурора Житомирської області звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити у повному обсязі.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає рішення місцевого господарського суду незаконним та необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права та процесуального права;

- стверджує, що судом не дотримано вимог ст.43 ГПК України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим;

- додає, що крім того, судом порушено загальновизнані процесуальні принципи здійснення правосуддя, якими є законність, всебічне, повне і об'єктивне дослідження обставин справи, а також вимоги ст.80 ГПК України;

- зазначає, що судом першої інстанції неправильно визначено зміст спірних правовідносин, у зв'язку із чим неправильно застосовано норми матеріального права, а також не застосовано норми, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, що призвело до прийняття незаконного рішення.

- обґрунтовує, що при постановлені рішення судом порушено вимоги ст.ст.79-1, 125 Земельного кодексу України, ст.ст.25, 31 Закону України "Про оренду землі", ст.50 Закону України "Про землеустрій".

- покликається на те, що судом першої інстанції, при прийнятті судового рішення, не враховано, що з отриманням у власність членами Фермерського господарства "Вікторія і Ко" земельних ділянок загальною площею 38,3852га договір оренди землі від 05.07.2004р. припинився у зв'язку з поєднанням в одній особі орендаря та власника земельної ділянки. Однак, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тій обставині, що внаслідок припинення договору у користуванні ФГ "Вікторія і Ко" безпідставно перебуває земельна ділянка площею 4,4092 га;

- додає, що судом першої інстанції не враховано, що договір оренди земельної ділянки площею 4,4092га, яка використовується відповідачем не укладався, вказане речове право за відповідачем не зареєстровано;

- вважає помилковими висновки суду стосовно не припинення дії договору оренди від 05.07.2006р. в частині земельної ділянки площею 4,4092га, оскільки відповідно до умов даного договору в оренду передана земельна ділянка площею 42,7872га, тобто наразі, об'єкт оренди, згідно договору від 05.07.2004 - відсутній;

- також не погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для повернення земельної ділянки площею 4,4092га з огляду на наявність наказу Головного управління Держземагенства у Житомирській області про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Брусилівського району за межами населених пунктів Ставищанської сільської ради, орієнтованим розміром 4,4092га з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства;

- констатує, що за таких обставин, відповідно до ст.104 ГПК рішення господарського суду Житомирської області від 02.11.2017р. підлягає скасуванню у зв'язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду обставинам справи.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 28.11.2017р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 12.12.2017р..

12.12.2017р. на електронну адресу суду від Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє просить апеляційну Заступника прокурора Житомирської області задовольнити та розглядати справу за відсутності його представника.

Представник скаржника в судовому засіданні 12.12.2017р. підтримала доводи апеляційної скарги та надала пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає рішення місцевого суду незаконним та необґрунтованим. Просить суд рішення господарського суду ХЖитомирської області від 02.11.2017р. у справі №906/735/17 скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити у повному обсязі.

Інші учасники судового процесу не скористалися правом подачі письмових відзивів на апеляційні скарги, що, у відповідності до ч.2 ст.96 ГПК України, не перешкоджає перегляду рішення місцевого господарського суду.

Позивач в судове засідання 12.12.2017р. не з'явився.

Інші учасники судового процесу в судове засідання 12.12.2017р. не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що ухвала суду про прийняття апеляційної скарги до провадження направлена належним чином усім учасникам судового процесу та повідомлено про дату, час та місце розгляду справи.

При цьому, ухвалою суду про прийняття апеляційної скарги до провадження участь учасників судового процесу в судовому засіданні визначалась на власний розсуд, нові докази не витребовувались та повідомлено, що неявка уповноважених представників сторін в судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги по суті за наявними у ній матеріалами.

Враховуючи приписи ст.101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції та той факт, що неявка в засідання суду відсутніх представників учасників судового процесу, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого судового акту, судова колегія розглянула апеляційну скаргу за відсутності представників останніх.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.07.2004р. між Брусилівською районною державною адміністрацією (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар) укладено договір оренди землі (далі - договір), згідно п.1 якого, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення фермерського господарства, яка знаходиться на території Ставищенської сільської ради (а.с.27-29).

У відповідності до п.2 договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 42,7872 га, у тому числі, ріллі 42,7872га.

Договір укладено на 49 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк (п.8 договору).

Відповідно до п.37 договору, дія договору припиняється у разі:

- закінчення строку, на який його було укладено;

- придбання орендарем земельної ділянки у власність;

- викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом;

- ліквідація юридичної особи-орендаря.

Договір припиняється також і інших випадках, передбачених законом

Пунктом 38 договору сторони встановили, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за:

- взаємною згодою сторін;

- рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно п.40 договору, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Договір оренди землі підписаний сторонами, скріплений відтисками їх печаток та зареєстровано в Брусилівському районному відділі Житомирської регіональної філії центру ДЗК за №6 від 07.07.2004р..

26.09.2005р. здійснено державну реєстрацію Фермерського господарства "Вікторія і Ко", про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію від 26.09.2005р. (а.с.156).

Згідно статуту Фермерського господарства "Вікторія і Ко", затвердженого загальним зборами учасників , протоколом № 1 від 01.04.2004р., членами господарства є: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_11, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с148-154).

Розпорядженням Брусилівської районної державної адміністрації №294 від 10.09.2010р. "Про затвердження проектно-технічної документації із землеустрою щодо передачі земельних ділянок в розмірі земельної частки (паю) в приватну власність:

- затверджено проектно-технічну документацію із землеустрою щодо передачі земельних ділянок, у розмірі земельної частки (паю), в приватну власність громадянам членам фермерського господарства "Вікторія і Ко", що розташовані за межами населеного пункту Ставищанської сільської ради;

- передано у власність громадянам - членам фермерського господарства "Вікторія і Ко" земельні ділянки в розмірі земельної частки (паю) для ведення фермерського господарства, що розташовані за межами населеного пункту Ставищанської сільської ради;

- надано дозвіл громадянам - членам фермерського господарства "Вікторія і Ко" оформити державні акти на право власності на земельні ділянки;

- зобов'язано Брусилівський відділ Житомирської регіональної філії ДП "Центру ДЗК" забезпечити проведення державної реєстрації права власності на земельні ділянки (а.с.45-46).

За вказаних обставин, Керівник Коростишівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом до Фермерського господарства "Вікторія і Ко" про зобов'язання повернення частини земельної ділянки площею 4,4092га із земельної ділянки площею 42,7872га (а.с.3-7).

Обґрунтовуючи позовну заяву, прокурор посилається на те, що у відповідності до інформації Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, згідно розпорядження голови Брусилівської районної державної адміністрації від 10.09.2010р. №294 частину орендованої земельної ділянки площею 38,3780га розпайовано та передано у розмірі земельної частки (паю) у власність членам фермерського господарства, а саме:

- ОСОБА_2, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1,

- ОСОБА_3, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2,

- ОСОБА_3 кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3,

- ОСОБА_4 кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4,

- ОСОБА_5 кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_5,

- ОСОБА_8 кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_6,

- ОСОБА_6 кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_7,

- ОСОБА_9 кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_8 (а.с.186-187).

Зазначає про те, що рішенням Брусилівського районного суду від 03.03.2017р. у справі №275/455/16-ц за позовом ОСОБА_2 до Брусилівської РДА та Головного управління Держгеокадастру В Житомирській області , третя особа ФГ "Вікторія і Ко" про внесення змін до договору оренди землі, яке набрало законної сили 28.03.2017р. (а.с.37-38), відмовлено у задоволення позову ОСОБА_2 про внесення змін до договору оренди землі від 05.07.2004р. в частині зменшення площі орендованої земельної ділянки з 42,7872га на 4,4092га, оскільки договір оренди земельної ділянки припинився у зв'язку з поєднанням в одній особі орендаря та власника земельної ділянки.

Встановлені у даному рішенні обставини щодо припинення дії договору прокурор вважає преюдиціальними та такими, що не підлягають доказуванню.

Також, обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор вважає, що внаслідок поєднання в одній особі орендаря та власника земельної ділянки, у користуванні ФГ "Вікторія і Ко" (відповідача) безпідставно перебуває частина земельної ділянки площею 4,4092га 42,7872га - 38,3780га).

Враховуючи те, що договір оренди землі від 05.07.2004р. припинив свою дію, а відповідач безпідставно продовжує користуватись земельною ділянкою площею 4,4092га, прокурор звернувся до суду в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області з вимогою про повернення частини земельної ділянки площею 4,4092га із земельної ділянки площею 42,7872га кадастровий номер НОМЕР_9 до земель запасу Ставищанської сільської ради Брусилівського району.

На обґрунтування підстав звернення до суду в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у Житомирській області, прокурор зазначає про те, що з 01.01.2013р. від імені та в інтересах держави розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності здійснює центральний орган влади з питань земельних ресурсів та його територіальні органи. За вказаних обставин районні державні адміністрації з 2013 року не наділені відповідними повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №15 від 14.01.2015р. "Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру" саме державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Згідно наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України №333 від 29.09.2016р. зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.10.2016р. за №1391/29521 "Про затвердження положень про територіальні органи "Держгеокадастру" посадові особи Головного управління в межах своїх повноважень мають право звертатися до суду лише з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Оскільки Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області не вчиняються заходи повернення земельної ділянки у власність держави, а Брусилівська районна державна адміністрація, відповідно до ст.122 ЗК України, не наділена повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення, тому прокурором пред'явлено позов саме в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 19.08.2017р. прийнято позовну заяву, порушено провадження у справі №906/735/17 та призначено її до розгляду.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 17.10.2017р. в порядку ст.69 ГПК України, продовжено строк розгляду спору, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2 та відкладено розгляд справи.

Прокурор підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях (а.с.93-94, 98).

Позивача підтримав позовні вимоги прокурора в повному обсязі з підстав, зазначених у письмових поясненнях (а.с.103-104).

Відповідач у письмовому відзиві на позов (а.с.60-63), заперечуючи проти заявленого позову вказує, що прокурором при зверненні до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області не доведено факту порушення чи неналежного здійснення останнім захисту інтересів держави щодо повернення частки земельної ділянки.

Покликається на те, що доводи прокурора про безпідставне перебування у користуванні у ФГ "Вікторія і Ко" земельної ділянки площею 4,4092га, переданої в оренду ОСОБА_2 05.07.2004р., є необґрунтованими.

Вказує, що 17.04.2015р. Головним управлінням Держземагенства у Житомирській області видано наказ №6-1579/14-15-СГ, яким було надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Брусилівського району, за межами населених пунктів Ставищенської сільської ради, орієнтовною площею 4,4092 га з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства (а.с.56).

Зазначає, що ФГ "Вікторія і Ко" сплачується орендна плата та податок за всю земельну ділянку в розмірі 42,7872га, в тому числі і за частину землі, яка не була приватизована членами фермерського господарства "Вікторія і Ко".

Також, вважає, що спірний договір оренди землі не припинив своєї дії в частині оренди земельної ділянки площею 4,4092га., тому відповідач правомірно на правах оренди користується даною земельною ділянкою.

Зауважує, що вилучення частини земельної ділянки в розмірі 4,4092га призведе до фактичного знищення цілісного масиву земельної ділянки, яку обробляє відповідач.

Третя особа у відзиві від 17.10.2017р. на позов заперечила проти позовних вимог прокурора з аналогічних підстав, що й відповідач (а.с.53-55).

Як вже зазначалося, рішенням господарського суду Житомирської області від 02.11.2017р. у справі №906/735/17 (а.с.191-194) в позові відмовлено.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

Відповідно до ч.1 ст.13 Конституції України, земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", іншими законами України та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди.

Згідно ст.1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.29 ГПК України, прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Відповідно до п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до п.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В силу ст.792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Статтею 93 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

У відповідності до ст.1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ст.19 Закону України "Про оренду землі", строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

Як свідчать матеріали справи, 05.07.2004р. між Брусилівською районною державною адміністрацією (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар) укладено договір оренди землі, згідно п.1 якого, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення фермерського господарства, яка знаходиться на території Ставищенської сільської ради

Відповідно до вказаного договору ОСОБА_2 отримав в оренду земельну ділянку площею 42,7872га.

Приписами ч.1 ст.7 Закону України "Про фермерське господарство" (в редакції чинній на момент створення ФГ) встановлено, що для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У відповідності до ч.1 ст.8 Закону України "Про фермерське господарство", після одержання державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації

Судом встановлено, що після отримання ОСОБА_2 в оренду земельної ділянки на підставі договору оренди землі від 05.07.2004р. було здійснено державну реєстрацію Фермерського господарства " Вікторія і Ко".

Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про фермерське господарство", фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про фермерське господарство", землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

У відповідності до ч.5 ст.7 Закону України "Про фермерське господарство", громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Це положення не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай).

З матеріалів справи вбачається та не заперечується також відповідачем, що на підставі розпорядження голови Брусилівської районної державної адміністрації від 10.09.2010р. №294 частину орендованої земельної ділянки, якою користувався відповідач на підставі договору від 05.07.2004р., площею 38,3780га розпайовано та передано у розмірі земельної частки (паю) у власність членам Фермерського господарства "Вікторія і Ко" (а.с.186-187).

В силу ст.31 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі припиняється в разі:

- закінчення строку, на який його було укладено;

- викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом;

- поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря;

- смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки;

- ліквідації юридичної особи - орендаря;

- відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем;

- набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці;

- припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).

Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Обґрунтовуючи позов прокурор вважає, що договір оренди землі, укладений між Брусилівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_2 припинив свою дію саме у зв'язку з поєднанням в одній особі власника земельної ділянки (членів ФГ "Вікторія і Ко") та орендаря.

Як встановлено судом при дослідженні питання щодо поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря, зокрема, таке поєднання відбулось щодо земельної ділянки загальною площею 38,3780га, а за договором оренди від 05.07.2004р. в оренду третій особі - ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства було передано земельну ділянку площею 42,7872га, тому в частині земельної ділянки площею 4,4092га договір оренди від 05.07.2004р., укладений між Брусилівською районною державною адміністрацією та ОСОБА_2, не припинив свою дію.

Згідно ст.30 Закону України "Про оренду землі", зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Враховуючи встановлені при розгляді даної справи обставин, слід дійти висновку по те, що оскільки Брусилівська районна державна адмінінстрація з січня 2013 року більше не наділена повноваженнями щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення, до договору оренди від 05.07.2004р. мали бути внесені зміни щодо орендодавця земельної ділянки.

Водночас, до договору мали б бути внесенні зміни в частині місця розташування та розміру земельної ділянки, яка продовжує перебувати в оренді у ОСОБА_2.

Крім того, слід зазначити, що ОСОБА_2 (третя особа) наказом Головного управління Дерземагенства у Житомирській області" було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Брусилівського району за межами населених пунктів Ставищанської сільської ради. Орієнтовний розмір земельної ділянки 4,4092га з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства.

Також, 22.09.2017р. між ОСОБА_2, як замовником, та ФОП Беззабарним Д.І., як виконавцем, укладено договір про розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр.ОСОБА_2, орієнтовною площею 4,4092га в оренду для ведення фермерського господарства на території Ставищенської сільської ради (а.с.82-84).

Отже, враховуючи вищевикладені обставин справи, колегія погоджується з висновком господарського суд Житомирської області про те, що правові підстави для повернення земельної ділянки площею 4,4092га, на момент розгляду справи в суді, відсутні.

Відносно покликань прокурора на те, що рішенням Брусилівського районного суду від 03.03.2017р. у справі №275/455/16-ц за позовом ОСОБА_2 до Брусилівської районної державної адміністрації та Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області, третьої особи ФГ "Вікторія і Ко" про внесення змін до договору оренди землі від 05.07.2004р. в частині зменшення площі орендованої земельної ділянки з 42,7872га на 4,4092га встановлено факт, який в порядку ст.35 ГПК України не підлягає доказування, а саме, що договір оренди земельної ділянки припинився у зв'язку з поєднанням в одній особі орендаря та власника земельної ділянки, то суд такі твердження прокурора вважає безпідставними з огляду на наступне.

Як свідчить мотивувальна частина зазначеного рішення, зокрема, підставою для відмови у позові ОСОБА_2 до Брусилівської РДА щодо внесення змін до договору оренди стало те, що Брусилівська РДА з 2013 року не наділена повноваженнями щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення.

Стосовно доводів прокурора, що не підлягають доказуванню обставини, що договір оренди землі припинився після набуття членами ФГ "Вікторія і Ко" права власності на частину орендованої ОСОБА_2 земельної ділянки у 2010 році, оскільки вказані обставини встановлені в рішенні Брусилівського районного суду, слід зазначити наступне.

За приписами ч.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У п. 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначається, що преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ.

Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб'єктний склад спору. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Під доказовою презумпцією слід вважати закріплене (або опосередковано закріплене) спеціальною процесуальною нормою припущення про наявність або відсутність юридично значущої обставини, яке перерозподіляє доказові обов'язки учасників процесу.

З врахуванням вище зазначеного, а також враховуючи склад сторін при розгляді справи №275/455/16-ц Брусилівським районним судом та при розгляді даної справи, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що обставини, які досліджувались Брусилівським районним судом у вказаній справі при винесенні рішення від 03.03.2017р. не є преюдиціальними при вирішенні даного спору, а тому обставини викладені у рішенні Брусилівського районного суду господарський судом розцінено як оціночний факт суду щодо припинення дії договору.

Отже, із врахуванням вищевикладеного в сукупності, колегія погоджується з висновком господарського суду Житомирської області про відмову в задоволені позову.

Згідно з ч.1 ст.32, ч.1 ст.33 та ч.2 ст.34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобов'язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору, на основі вичерпних та достеменно підтверджених висновків, визначитись чи потребуються спеціальні знання для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору.

Доводи скаржника в апеляційній скарзі спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків суду не спростовують.

За наведених обставин, рішення господарського суду Житомирської області від 02.11.2017р. у справі №906/735/17 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Заступника прокурора Житомирської області - без задоволення.

Керуючись ст.ст.101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Житомирської області від 02.11.2017р. у справі №906/735/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Заступника прокурора Житомирської області, м.Житомир - без задоволення.

2. Справу №906/735/17 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.