ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2017 р. Справа № 911/2842/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІОКОМПОНЕНТ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БРОКСТАР ЛІМІТЕД"

про стягнення 10750,15 грн.

Суддя С.І.Чонгова

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність 01/09-17 від 01.09.2017);

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю Біокомпонент (далі ТОВ Біокомпонент) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Брокстар Лімітед (далі ТОВ Брокстар Лімітед) про стягнення 10 750,15грн.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідачем порушено зобовязання за договором № 3/21 від 20.04.2017 в частині сплати суборендної плати.

Відповідач у справі ТОВ Брокстар Лімітед документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надало.

Дослідивши матеріали справи та докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

20.04.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Біокомпонент» (далі - орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Брокстар Лімітед» (далі - суборендар) укладений договір №3/21 (далі договір, а.с. 12-13, зворот).

За умовами договору, орендар передає суборендареві, а суборендар приймає за плату на певний строк у користування (суборенду) наступний обєкт нерухомого майна частину нежитлового приміщення (далі - приміщення), в Бізнес центрі «DIAMIN» (далі - центр): адреса місцезнаходження: м. Житомир, вул. Ольжича,9; склад: приміщення №3-21 загальною площею 9,0 кв. м. згідно з технічним паспортом від 03.11.2015 (п. 1.1, пп. 1.1.1, 1.1.2 договору).

Згідно п. 2.1 договору приймання-передача приміщення в суборенду здійснюється сторонами по акту передачі приміщення в суборенду у строк не пізніше 24.04.2017.

Пунктом 4.1 договору, сторони погоджують, що нарахування суборендної плати за користування приміщенням згідно з даним договором розпочинається з дня підписання сторонами акту передачі приміщення в суборенду згідно з розділом 2 даного договору та закінчується на наступний день з дня підписання сторонами акту повернення приміщення з суборенди згідно з розділом 5 даного договору.

У відповідності до п. 4.2 сторони погоджують, що розмір суборендної плати у розрахунку за один календарний місяць суборенди приміщення згідно з даним договором з урахуванням її індексації складає 1944,00грн (в т.ч. ПДВ 324,00грн) і включає в себе: (і) плату за користування приміщенням, (іі) комплектацію вартості комунальних послуг, (ііі) компенсацію експлуатаційних витрат (електроенергія) в обсязі, який споживає звичайна офісна техніка у розумінні кількості, опалення відповідно до встановлених санітарних вимог, водопостачання та водовідведення, прибирання загальних площ, вивезення побутових відходів, сміття тощо), (iv) послуги з відеоспостереження в центрі та контролі доступу, (v) плату за землю та (vi) усі інші платежі, повязані з користуванням приміщення, що не вказані у даному договорі як такі, що мають оплачуватися суборендарем окремо (додатково тощо). Сплата суборендної плати за неповний місяць суборенди здійснюється пропорційно до фактичної кількості днів у місяці та фактичної кількості днів користування.

Сторони погоджують, що суборендар зобовязаний сплачувати суборендну плату у повному обсязі згідно п.п. 4.1, 4.2 договору за перший місяць суборенди у строк не пізніше 3 календарних днів з дня підписання сторонами даного договору, а за наступні місяці суборенди не пізніше останнього банківського дня попереднього календарного місяця (передплата) (п.4.5 договору).

Пунктом 6.1 договору передбачено, що у випадку невиконання або належного виконання зобовязань згідно з п.п. 4.5, 5.5 договору сплачує на користь орендаря штрафну неустойку у розмірі 0,1 % від суми боргу за кожен день прострочення. За кожні 10 календарних днів прострочення суборендар додатково сплачує орендарю неустойку у розмірі 25 % від суми боргу. Сторони погоджують, що передбачені даним договором санкції вважаються іншим видом забезпечення виконання зобовязання у розумінні ч. 2 ст. 546 ЦК України та ч. 1 ст. 199 ГК України.

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до 30.04.2018 включно, а в частині виконання зобовязань по здійсненню розрахунків до моменту виконання зобовязань у повному обсязі (п. 7.1 договору).

Згідно п. 7.2 договору у випадку відмови орендаря від даного договору згідно з п. 6.6., даний договір вважається припиненим через 15 календарних днів з дня отримання суборендарем повідомлення орендаря про його відмову від даного договору. Даний договір припиняється також у разі подання орендарем позовної заяви до суду, відповідачем по якій виступає суборендар, - з дати подання такої позовної заяви.

На виконання умов договору позивач за актом передачі приміщення в суборенду від 24.04.2017 передав, а відповідач прийняв майно, що було предметом вищезазначеного договору (а.с. 14).

Як зазначає позивач відповідачем не сплачено суборендну плату за липень 2017 року в суму 1 944,00грн; за серпень 2017 року в сумі 1 944,00грн; за вересень 2017 року до моменту припинення договору, тобто в сумі 259,20грн на загальну суму 4 147,20грн.

Відповідачем зобовязання по сплаті орендної плати не виконано.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обовязку оплатити заборгованість за оренду приміщення.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно з ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами для виникнення прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 759 ЦК України передбачено,що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Так, в силу ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Відповідно до ст. 797 ЦК України плата, яка справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою.

Пунктом 4.5 договору, сторони погоджують, що суборендар зобовязаний сплачувати суборендну плату у повному обсязі згідно п.п. 4.1, 4.2 договору за перший місяць суборенди у строк не пізніше 3 календарних днів з дня підписання сторонами даного договору, а за наступні місяці суборенди не пізніше останнього банківського дня попереднього календарного місяця (передплата).

Відповідачем не виконані взяті на себе зобовязання з сплати орендної плати, хоча строк виконання такого зобовязання настав.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Такими чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 4147,20грн заборгованості з оренди, обгрунтованими та таким, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 259,59грн неустойки за період з 01.07.2017 по 19.09.2017 в розмірі 0,1 % від суми боргу за кожен день прострочення та 6 318,00грн додаткової неустойки за період з 01.07.2017 по 19.09.2017. у розмірі 25% від суми боргу за кожні 10 календарних днів прострочення.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що у випадку невиконання або належного виконання зобовязань згідно з п.п. 4.5, 5.5 договору сплачує на користь орендаря штрафну неустойку у розмірі 0,1 % від суми боргу за кожен день прострочення. За кожні 10 календарних днів прострочення суборендар додатково сплачує орендарю неустойку у розмірі 25 % від суми боргу. Сторони погоджують, що передбачені даним договором санкції вважаються іншим видом забезпечення виконання зобовязання у розумінні ч. 2 ст. 546 ЦК України та ч. 1 ст. 199 ГК України.

Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У п. 6.1 договору сторони передбачили сплати саме неустойки (штрафу та пені), а не інший вид забезпечення зобовязання.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» визначає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Отже, за розрахунком суду сума пені за прострочення виконання зобовязань за період з 01.07.2017 по 19.09.2017 складає 177,80грн, яка підлягає задоволенню, в задоволенні вимог про стягнення 81,79грн пені суд відмовляє.

Встановлення сторонами неустойки 25 % від суми боргу за кожні 10 днів прострочення, суд розцінює як пеню, оскільки штраф є одноразовою санкцією, а у даному випадку передбачено нарахування санкції по днях з періодичністю 10 днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

У даному випадку є застосування сторонами юридичної відповідальності одного виду, а не додаткова відповідальність як зазначено у договорі.

Таким чином, вимога позивача про стягнення 6 318,00грн пені за період з 01.07.2017 по 19.09.2017. у розмірі 25% від суми боргу за кожні 10 календарних днів прострочення, задоволенню не підлягає, з огляду на те, що вказане призведе до притягнення до відповідальності одного і того ж виду за одне й те саме порушення.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача збитків від інфляції в розмірі 4,02грн за період з 01.07.2017 по 31.07.2017 та 21,34грн 3% річних за період з 01.07.2017 по 19.09.2017.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок 3% річних, визначений позивачем є арифметично вірним а вимога такою, що підлягає задоволенню.

Стосовно вимог про стягнення інфляційних втрат, суд зазначає, що за розрахунком суду, за заявлений позивачем період розмір інфляційних втрат складає 3,89грн, що підлягає задоволенню.

В задоволенні вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 0,13грн суд відмовляє.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме у розмірі 647,47грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Брокстар Лімітед» на користь Товариства з обмежено відповідальністю «Біокомпонент» 4 147,20грн основного боргу, 177,80грн пені, 21,34грн 3% річних, 3,89грн втрат від інфляції, а також 647,47грн витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 6318,00грн пені, 81,79грн пені, 0,13грн втрат від інфляції у задоволенні позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 14.12.2017

Суддя С.І. Чонгова