ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"07" грудня 2017 р.Справа № 922/3796/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Усатого В.О.

розглянувши справу

за заявою Споживче товариство "Колос", м. Харків
до Споживче товариство "Колос", м. Харків
про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Харківської області від 06.12.2016 у справі №922/3796/16 СТ "КОЛОС" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.12.2016 у справі №922/3796/16 ліквідатором СТ "КОЛОС" призначено арбітражного керуючого ОСОБА_1

До суду від кредитора ТОВ "ТЕХНОКОМ" надійшла заява (вх. №38465 від 21.11.2017 р.) про визнання недійсними правочинів щодо відчуження майна банкрута, а саме:

- автомобіль CHEVROLET EPICA, 2007 року випуску, чорний, номер двигуна Х20D1068842K, номер кузова НОМЕР_1;

- автомобіль MITSUBISHI PAJERO WAGON, 2008 року випуску, чорний, номер двигуна НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_3;

- автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, 2010 року випуску, коричневий, номер двигуна НОМЕР_4, номер кузова НОМЕР_5;

- автомобіль LAND ROVER RANGE ROVER, 2012 року випуску, синій, номер двигуна НОМЕР_6, номер кузова НОМЕР_7;

- автомобіль MERCEDES-BENZ GL 350 CDI, 2011 року випуску, сірий, номер двигуна НОМЕР_8, номер кузова НОМЕР_9.

Одночасно до зазначеної заяви додано клопотання про вжиття заходів забезпечення позову.

Також до суду від ліквідатора банкрута арбітражного керуючого ОСОБА_1 надійшла заява (вх. № 40806 від 06.12.2017 р.) про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, оформленого у вигляді довідки-рахунку, та застосування наслідків недійсності правочину щодо майна банкрута: автомобіль VOLKSWAGEN TOUAREG, 2010 року випуску, коричневий, номер двигуна НОМЕР_4, номер кузова НОМЕР_5, державний реєстраційний номер НОМЕР_10, яку призначено до розгляду разом із заявою ТОВ "ТЕХНОКОМ". Також, ліквідатором до заяви надано заяву про вжиття заходів щодо забезпечення вимог кредиторів.

В обґрунтування своїх заяв про забезпечення вимог кредиторів заявники посилаються на об'єктивну можливість, у випадку визнання правочину недійсним, застосування наслідків його недійсності, оскільки набувач за цим правочином на цей час є кінцевим власником спірного майна. У разі ж його відчуження відповідачем, витребувати таке майно у третьої особи можливо лише шляхом подання окремого віндикаційного позову, що призведе до значного затягування процесу та зумовить додаткові фінансові витрати для банкрута. Тобто, у даному випадку, невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Розглянувши надані заяви, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", господарський суд має право за клопотанням сторін або учасників справи про банкрутство чи за своєю ініціативою вжити заходів до забезпечення вимог кредиторів.

Відповідно ст. 4-1 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченого цим кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Статтею 65 ГПК України встановлено, що з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору суддя, зокрема, вирішує питання про вжиття заходів до забезпечення позову.

Згідно з ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або за своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких задів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до ст. 67 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти певні дії, що стосуються предмету спору.

У пункті 73 Постанови Пленуму Верховного Суду України №15 від 18.12.2009 р. "Про судову практику в справах про банкрутство" зазначено, що господарський суд має право вжити заходів щодо забезпечення вимог кредиторів, у тому числі передбачених статтею 67 ГПК України.

Отже, приймаючи ухвалу про заборону відповідачу та/або іншим особам вчиняти певні дії, господарський суд повинен визначитись як з предметом спору у співвідношенні з певними заходами забезпечення позову, які вимагається до застосування, і певними діями, які вимагається заборонити вчиняти, так і з доцільністю та обґрунтованістю вжиття таких заходів.

З метою захисту прав та інтересів кредиторів, а також збереження майнових активів боржника, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вправі вжити заходи щодо забезпечення вимог кредиторів, передбачені загальними положеннями ст. 67 ГПК України, а також інші заходи, застосування яких, за переконанням суду, є необхідним у конкретному випадку, з урахуванням спеціальних норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

У п. 1 Постанови Пленуму ВГСУ №16 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" зазначено, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п. 3 зазначеної Постанови Пленуму ВГСУ адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається; оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії; обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

З матеріалів справи (відповідь РСЦ в Харківській області МВС України №31/20-4370 від 09.10.2017р.) вбачається, що банкрутом дійсно в 2015 році було здійснено відчуження п'яти транспортних засобів, у тому числі й VOLKSWAGEN TOUAREG, 2010 року випуску, коричневий, номер двигуна НОМЕР_4, номер кузова НОМЕР_5. Станом на теперішній час кінцевим власником зазначеного майна є ОСОБА_2, яка є набувачем (покупцем) за спірним правочином.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України у справі № 6-3104цс16 (постанова від 29 березня 2017 р.) реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише за наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним. У зв'язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Положення частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення переданого на виконання недійсного правочину майна, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Разом з тим відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Таким чином, вбачається, що у разі визнання правочину недійсним, застосування наслідків його недійсності (реституції) буде можливим виключно у випадку, якщо на момент прийняття відповідного рішення власником спірного майна буде саме сторона такого правочину - набувач (покупець), яким на цей час є ОСОБА_3.

У разі відчуження теперішнім власником спірного майна, виконання рішення суду в частині застосування наслідків недійсності правочину (реституції) буде неможливим. Для цього буде необхідно звертатися з окремим віндикаційним позовом.

Щодо адекватності та співмірності обраного заходу забезпечення позову суд зазначає, що вимогами заявників є саме визнання недійсним правочину щодо відчуження спірного майна та застосування наслідків його недійсності (реституції), у випадку задоволення яких майно підлягатиме поверненню у власність банкрута та включенню до ліквідаційної маси. Разом з тим, продаж майна на даному етапі новому (добросовісному) набувачу суттєво ускладнить виконання рішення суду та може створити ймовірність порушення прав такого майбутнього набувача спірного майна.

Суд наголошує, що заборона відчуження майна жодним чином не позбавляє, не перешкоджає та не порушує права відповідача на вільне володіння та користування таким майном, та спрямована виключно на забезпечення можливості реального виконання судового рішення (у разі задоволення позовних вимог).

Таким чином, судом здійснено оцінку доводів заявників щодо необхідності вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу.

Судом враховано, що основною метою провадження у справі про банкрутство є відновлення платоспроможності боржника та задоволення вимог сукупного кола його кредиторів, яке передбачає послідовне виконання сторонами та учасниками процесу, арбітражним керуючим обов'язків, що визначені та передбачені положеннями Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Таким чином, приймаючи до уваги очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам кредиторів та одночасно співмірність заходів забезпечення, суд вважає доводи заявників обґрунтованими та вважає необхідним застосувати заходи забезпечення вимог кредиторів стосовно зазначеного майна.

Керуючись ст. 65, 66, 67, 86 ГПК України, ст. 2, 18, 38046 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ТОВ "ТЕХНОКОМ" (вх. №38465 від 21.11.2017 р.) про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити частково.

Заяву ліквідатора банкрута арбітражного керуючого ОСОБА_1 про вжиття заходів щодо забезпечення вимог кредиторів задовольнити.

Заборонити ОСОБА_2 (61170, АДРЕСА_1) відчужувати транспортний засіб VOLKSWAGEN TOUAREG, 2010 року випуску, коричневий, номер двигуна НОМЕР_4, номер кузова НОМЕР_5, державний реєстраційний номер НОМЕР_10.

Зобов'язати Регіональний сервісний центр в Харківській області МВС України та Управління інформаційної підтримки та координації поліції "102" ГУНП в Харківській області внести до всіх відповідних баз даних відомості про заборону відчуження транспортного засобу VOLKSWAGEN TOUAREG, 2010 року випуску, коричневий, номер двигуна НОМЕР_4, номер кузова НОМЕР_5, державний реєстраційний номер НОМЕР_10.

Копію ухвали направити ОСОБА_2 (61170, АДРЕСА_1), Регіональному сервісному центру в Харківській області МВС України (61013, м. Харків, вул. Шевченка, буд. 26), Управлінню інформаційної підтримки та координації поліції "102" ГУНП в Харківській області (61002, м. Харків, вул. Жон Миронисиць, буд. 5) для виконання, ТОВ "ТЕХНОКОМ", ліквідатору

Суддя ОСОБА_4