ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2017 р. Справа № 914/1382/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого-судді Кордюк Г.Т.

суддів Гриців В.М.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Телерадіокомпанія ОСОБА_3 комунікації, м.Львів

на рішення Господарського суду Львівської області від 08.11.17

у справі №914/1382/17

за позовом Державної організації Українське агентство з авторських та суміжних прав, м.Київ

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Телерадіокомпанія ОСОБА_3 комунікації, м.Львів

про стягнення заборгованості в сумі 73687,59 грн.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_4 представник;

від відповідача ОСОБА_5 представник;

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 914/1382/17 розподілено до розгляду судді доповідачу Кордюк Г.Т. Введено до складу судової колегії суддів Гриців В.М. та Малех І.Б.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 30.11.17 апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження, справу призначено до розгляду на 14.12.17.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 08.11.17 у справі №914/1382/17 (головуючий суддя Кітаєва С.Б., судді Гоменюк З.П., Мазовіта А.Б.) позов задоволено частково.Стягнуто з ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Телерадіокомпанія ОСОБА_3 на користь Державної організації Українське агентство з авторських та суміжних прав 27908,42 грн. авторської винагороди, 1356,39 грн. пені, 4052,75 грн. інфляційних втрат, 957,67 грн. 3% річних, 16000,00 грн. штрафу та 1091,64 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідно до умов договору, відповідач мав сплачувати суму авторської винагороди (роялті) не пізніше 25-ти днів після закінчення кожного кварталу (25 квітня, 25 липня, 25 жовтня,25 січня), що слідує за кожним календарним кварталом, у якому виникає зобов'язання з оплати авторської винагороди (роялті). Відповідно, у разі нездійснення відповідачем оплати авторської винагороди (роялті) за Договором, її прострочення виникає з 26-го числа місяця, що слідує за кожним календарним кварталом, у якому виникає таке зобов'язання.

Разом, з цим судом першої інстанції встановлено, що відповідачем було порушено зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати авторської винагороди за публічне сповіщення творів на підставі договору, зокрема, у період з 01.01.2015 року по 31.03.2017 року (за 1,11,111,1У квартали 2015 року, за 1,11,111,1У квартали 2016 року та за 1 квартал 2017 року, всього за 9 кварталів).

При цьому, місцевим господарським судом оцінено заяву відповідача про застосування строків позовної давності та зазначено, що відповідно до умов укладеного сторонами Договору та змісту правових норм в спірному випадку неналежного виконання відповідачем зобов'язань за Договором, позовна давність до вимог про сплату винагороди (роялті), повинна обчислюватися з урахуванням моменту настання строку оплати за кожний календарний квартал.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості з авторської винагороди, як, відповідно, за вимогами про стягнення з відповідача 957,67 грн. 3 % річних та 4 052,75 грн. інфляційних нарахувань. Із заявою про застосування строку позовної давності та про відмову в позові в частині вимог про стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат відповідач до суду не звертався.

З огляду на наведене, місцевий господарський суд зазначив, що виходячи з встановленого періоду, в який відповідач є таким, що прострочив, дати до якої здійснено позивачем розрахунки (20.06.2017р.), задоволенню підлягають вимоги про стягнення інфляційних нарахувань у розмірі 4 052,75 грн. та 3% річних в розмірі 957,67 грн. за прострочення відповідачем оплати авторської винагороди за 1, ІІ, III, IV квартали 2015 року, за І, II, III, IV квартали 2016 року, за І квартал 2017 року.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Господарського сууд Львівської області у даній справі та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обгрунтування поданої апеляційної скарги відповідач покликається на необгрунтованість та незаконність рішення місцевого господарського суду.

Зокрема, апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачем доведено використання відповідачем спірних творів.

Також, на думку скаржника, матеріали справи не містять доказів фактичного виконання позивачем власних зобовязань з передачі прав до відповідача. А саме, оспорюване рішення суду та матеріали справи не містять належних первинних документів двосторонніх актів приймання передачі прав на публічне сповіщення шляхом передачі в ефір творів з репертуару до УААСП за договором, рахунків на оплату як і вручення позивачем відповідачу та інших первинних документів.

Крім того, апелянт вважає, що у нього відсутній обовязок повідомлення позивача про не реалізацію власних прав.

11 грудня 2017 року до суду апеляційної інстанції від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому він зазначає про законність та обгрунтованість рішення місцевого господарського суду та просить залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

У поданому відзиві, позивач зазначає про те, що питання встановлення факту використання апелянтом творів не стосується предмету спору у даній справі, оскільки, на його думку, сума авторської винагороди не залежить від тривалості та кількості використання творів, навіть якщо така дорівнює нулю.

У судовому засіданні присутні представники навели свої доводи та міркування, викладені безпосередньо в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши у судових засіданнях пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, Державна організація "Українське агентство авторських та суміжних прав" є організацією колективного управління в розумінні Закону України "Про авторське право і суміжні права", тобто, організацією, що управляє на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і не має на меті одержання прибутку, що заснована на державній власності, належить до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та є державною неприбутковою, некомерційною організацією, яка створена згідно з наказом Державної служби інтелектуальної власності України від 25.07.2013 № 392-н на базі Державного підприємства "Українське агентство авторських та суміжних прав".

Відповідно до Статуту ДО «Українського агенства з авторських та суміжних прав», агентство є юридичною особою, має право укладати угоди, набувати, в межах чинного законодавства, майнові та немайнові права, нести обовязки, бути позивачем і відповідачем у судах всіх юрисдикцій та третейському суді.

З положень Статуту вбачається, що позивач здійснює управління виключними майновими авторськими правами, на підставі чого укладає з юридичними та фізичними особами угоди (надає дозволи) на використання торів авторів (в тому числі шляхом публічного сповіщення шляхом передачі в ефір творів з репертуару ДО УААСП), проводить збір, розподіл і виплату авторської винагороди, вчиняє дії, повязані з захистом порушених авторських прав.

30 травня 2014 року між Державною організацією "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (ДО УААСП), що здійснює колективне управління майновими правами субєктів авторського права відповідно до Закону України Про авторське право і суміжні права (далі Закон) та на підставі Свідоцтва №3/2003 від 22.08.2003 р. Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України, в особі директора з питань зборів авторської винагороди ОСОБА_6, яка діє на підставі Наказу, з однієї сторони, та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Телерадіокомпанія ОСОБА_3 (далі- користувач) в особі директора ОСОБА_7, що діє на підставі Статуту, з іншої сторони, надалі сторони, укладено Ліцензійний договір ТЕ-22/14 (далі - Договір).

Згідно пункту 2.1 Договору ДО УААСП від імені авторів та їх правонаступників, включаючи іноземних, надає користувачеві на умовах, визначених Договором право (невиключну ліцензію) на публічне сповіщення шляхом передачі в ефір творів з репертуару ДО УААСП, на території України , логотип Dobro, частота: по ліцензії серії НР №0133-м:супутниковий ретранслятор ASTRA 4A, оператор супутникового ретранслятора-SES ASTRA AB, орбітальна позиція - 5 градусів Сх.д., частота прийому -12072МГц, символьна швидкість -27500 Ксимв./сек., коефіцієнт корекції помилок ( FEC)-3/4, поляризація горизонтальна, умови розповсюдження програм у відкритому вигляді; по ліцензії серія НР №1352-м: багатоканальна мережа МХ-3, у стандарті DVB-T2 (MREG-4) ТОВ ЗЕОНБУД, м.Київ, місцезнаходження головної станції вул.Дорогожицька,10, м.Київ, ресурс багатоканальної мережі МХ-3-1 канал, а користувач зобов'язується виплачувати ДО УААСП авторську винагороду (роялті) відповідно до Договору та Закону.

При цьому згідно розділу 1 Договору термін "репертуар ДО УААСП" вживається у значенні: "твори, повноваження на колективне управління якими на території України передано ДО УААСП аналогічними іноземними авторсько-правовими організаціями на підставі договорів про взаємне представництво інтересів, українськими суб'єктами авторського права та (або) їх представників на підставі письмових договорів, а також інші твори, повноваження по управлінню якими ДО УААСП здійснює на підставі Закону"; термін "твори" вживається у значенні: "оприлюднені літературні, музичні твори з текстом або без тексту, що охороняються авторським правом".

Всі інші терміни в даному Договорі використовуються згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до п. 2.4 Договору сторони домовились, що сума авторської винагороди (роялті), яка сплачується користувачем (відповідачем) за надання невиключного права на публічне сповіщення шляхом передачі в ефір творів з репертуару ДО УААСП становить: 2 (два) відсотки від доходів користувача, але не менше ніж 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. (далі мінімальний платіж) за кожен календарний квартал. Визначена сторонами в п.2.4 Договору сума авторської винагороди не залежить від тривалості та кількості використання творів.

Згідно п. 2.5 Договору, використовуючи твори з репертуару ДО УААСП, користувач (відповідач) зобов'язується вести точний облік творів та їх авторів і не пізніше 25- ти днів після закінчення кожного кварталу (25 квітня, 25 жовтня, 25 січня):

- перерахувати на поточний рахунок ДО УААСП суму авторської винагороди, відповідно до п. 2.4 Договору (п.п. 2.5.1 п. 2.5 Договору);

- надати ДО УААСП безпосередньо або через представника Звіт про публічно сповіщені твори за формою, наведеною у Додатку 1 до Договору, та в електронному вигляді за адресами irу та (звіт подається в файлі формату Excel) (п.п. 2.5.2 п. 2.5 Договору);

- надати ДO УААСП звіт про використані музичні твори в рекламі, що публічно сповідувались в ефір, за формою, наведеною у Додатку 4 до даного Договору та в електронному вигляді за адресами irу та (звіт подається в файлі формату Excel) (п.п. 2.5.3 п. 2.5 Договору);

-надати ДO УААСП для підписання заповнений акт із зазначенням інформації про доходи, одержані з того виду діяльності користувача, у процесі якого відбувається публічне сповіщення творів за формою, наведеною у Додатку 2 до даного Договору (п.п.2.5.4 п.2.5 Договору);

- надати ДO УААСП належним чином завірені копії документів бухгалтерської звітності з відміткою державного органу статистики, державної податкової служби про прийняття за відповідний звітний період згідно з Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 1 Загальні вимоги до фінансової звітності, затвердженими наказом Міністерства фінансів України №73 від 07.03.2013р. (п.п. 2.5.5 п. 2.5 Договору).

Пунктом 2.6 Договору сторони узгодили, що у разі невиконання користувачем (відповідачем) п. 2.5.2., 2.5.3., 2.5.4, 2.5.5. Договору, користувач зобов'язаний сплатити ДО УААСП (позивачу) штраф у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. за кожне порушення кожного пункту. Сплата штрафу не звільняє користувача від обов'язку сплати авторської винагороди (роялті) і (або) надання Звіту чи інших документів.

У разі затримки платежів, передбачених п.2.4, п.2.5.1 даного договору, користувач зобов'язаний за кожен день затримки виплатити ДО УААСП пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня за кожен день затримки (п. 2.7 Договору).

У разі невиконання умов Договору ДО УААСП залишає за собою право звернутися до суду з позовом про примусове стягнення авторської винагороди, пені, сплати штрафу, надання звіту та іншої документації, зазначеної в даному Договорі ( п.2.8 Договору).

Відповідно до п. 5.1 Договору встановлено, що останній набирає чинності з 01 червня 2014 року і діє по 31 грудня 2014 року. Відповідно до п.5.2 дія даного Договору автоматично продовжується строком на 1 рік з одночасним підвищенням розміру мінімального платежу авторської винагороди, зазначеної в п.2.4 даного Договору, на 2 (два)% щороку,- і так із року в рік.

Покликаючись на те, що ТОВ «Телерадіокомпанія «ОСОБА_3» лише частково сплачено авторську винагороду за публічне сповіщення шляхом передачі в ефір творів з репертуару ДО УААСП на підставі Договору , а саме за такі періоди: за частину ІІ кварталу 2014 року у розмірі 10000,00 грн. платіжним дорученням від 27.11.2014 р.; за ІІІ квартал 2014 року у розмірі 3 000,00 грн. платіжним дорученням від 27.11.2014 р.; за IV квартал 2014 року в розмірі 3 000,00 грн. платіжним дорученням від 27.11.2014 р. у звязку з чим утоворилася заборгованість з оплати авторської винагороди в загальній сумі 27 908,42 грн. за період з 01.01.2015 по 31.03.2017 (за I -IV квартали 2015 року; за I - IV квартали 2016 року,за І квартал 2017 року, а всього за 9 кварталів) ДО «Українське агенство з авторських та суміжних прав» надіслано ТОВ «Телерадіокомпані «ОСОБА_3» претензію від 11.04.2017 № 04.03/1148, яка містила вимогу до останнього про сплату заборгованості з оплати авторської винагороди інфляційних втрат,3% річних, пені, штрафу та надання документів на підставі Договору.

Покликаючись на те, що станом на 20 червня 2017 року ТОВ «Телерадіокомпані «ОСОБА_3» не виплачено авторську винагороду за період з 01.01.2015р. по 31.03.2017р., не надано звітів та копій документів згідно договору, ДО «Українське агенство з авторських та суміжних прав» звернулося до суду з позовом до ТОВ «Телерадіокомпані «ОСОБА_3» про стягнення 73 687,59 грн.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Відповідно до положень ст. 154 Господарського кодексу України (надалі-ГК) відносини, пов'язані з використанням у господарській діяльності та охороною прав інтелектуальної власності, регулюються цим Кодексом та іншими законами. До відносин, пов'язаних з використанням у господарській діяльності прав інтелектуальної власності, застосовуються положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами у справі виникли правовідносини на підставі договору № БВ - 18/13 від 30 травня 2014 року який за своєю правовою природою є ліцензійним договором.

Відповідно до частини першої статті 1109 ЦК України, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір (ч. 3 ст. 1109 ЦК України).

Згідно ст.526 ЦК України в контексті з вимогами ст.193 ГК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Одностороння відмова від зобов'язання в силу припису статті 525 ЦК України не допускається.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.ст.598, 599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як зазначено вище, відповідно до умов п. 2.4. Договору сума авторської винагороди (роялті), яка сплачується відповідачем за надання невиключного права на публічне сповіщення творів з репертуару ДО УААСП становить 2 (два) відсоток від доходів користувача, але не менше, ніж 3 000,00 (три тисячі) грн. 00 коп. (мінімальний платіж) за кожен календарний квартал.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, відповідно до умов договору, відповідач мав сплачувати суму авторської винагороди (роялті) не пізніше 25-ти днів після закінчення кожного кварталу (25 квітня, 25 липня, 25 жовтня,25 січня), що слідує за кожним календарним кварталом, у якому виникає зобов'язання з оплати авторської винагороди (роялті). Відповідно, у разі нездійснення відповідачем оплати авторської винагороди (роялті) за Договором, її прострочення виникає з 26-го числа місяця, що слідує за кожним календарним кварталом, у якому виникає таке зобов'язання (п.2.4, 2.5 договору).

При цьому, в матеріаліах справи відсутні, а відповідачем не подані докази повної оплати роялті за публічне сповіщення творів та належне виконання договору.

Оцінивши розрахунок, що міститься в матеріалах справи, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з встановленим судом першої інстанції розміром заборгованості за договором в частині оплати роялті, а саме:

- заборгованість відповідача за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року становить : за I квартал 2015р. 3 060 (три тисячі шістдесят) грн.00 коп.; за II квартал 2015 р. 3 060 (три тисячі шістдесят) грн.00 коп.; за III квартал 2015 р. 3 060 (три тисячі шістдесят) грн.00 коп.; за IV квартал 2015р. 3060 (три тисячі шістдесят) грн.00 коп., що в загальній сумі за 2015 рік становить 12 240 (дванадцять тисяч двісті сорок) грн. 00 коп.

- заборгованість відповідача за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року становить : за I квартал 2016р. 3 121 (три тисячі сто двадцять одна) грн.20 коп.; за II квартал 2016 р. 3 121 (три тисячі сто двадцять одна ) грн.20 коп.; за III квартал 2016 р. 3 121 (три тисячі сто двадцять одна ) грн.20 коп.; за IV квартал 2016р. 3 121 (три тисячі сто двадцять одна) грн.20 коп., що в загальній сумі за 2016 рік становить 12 484 (дванадцять тисяч чотириста вісімдесят чотири) грн. 80 коп.;

- заборгованість відповідача за період з 01 січня 2017 року по 31 березня 2017 року становить: за 1 квартал 2017 року 3 183,62 грн.

З огляду на проведений відповідачем за частину 11 кварталу 2014 року та за 111, 1У квартали 2014 року, колегія суддів погоджується з проведеним позивачем розрахунком періоду та заборгованості (з 01.01.2015р. по 31.03.2017р.) на суму авторської винагороди в розмірі 27 908,42 грн., а саме 12 240,00 грн. за I,II,III,IV квартали 2015 року + 12 484,80 грн. за І, II, III, IV квартали 2016 року + 3 183,62 грн. за І квартал 2017 року = 27 908,42 грн.).

Покликання апелянта на те, що у відповідача відсутній обовязок по сплаті роялті за зазначений період з огляду на невикористання ним творів протягом цього періоду спростовується судом апеляційної інстанції, оскільки відповідно до п.2.4 Договору, визначена сторонами сума авторської винагороди не залежить від тривалості та кількості використання творів. Крім того, умовами Договору не передбачено обовязку позивача встановлювати факт використання відповідачем творів, натомість, Договором чітко визначені обовязки відповідача вести точний облік творів та їх авторів і не пізніше 25-ти днів після закінчення кожного кварталу, надати звіти про публічно виконані твори ( п.2.5.2 Договору).

Таким чином, відповідно до умов Договору, використання творів відповідачем є його право, а не обовязком, за яке відповідач зобовязався сплачувати авторську винагороду, а тому із зазначеною обставиною не може бути повязано його обовязок зі сплати відповідних платежів.

Також, відповідно до п.6.2 Договору, сторона, для якої виникла неможливість виконання зобовязання за цим Договором, зобовязана своєчасно, не пізніше 5 днів, повідомити іншу сторону про виникнення і закінчення обставин, які перешкоджають виконанню зобовязань. Відсутність повідомлення або несвоєчасне повідомлення про початок або кінець таких обставин позбавляє сторону права посилатись на них.

Відповідно до п.8.3 Договору, сторони повинні у 5-ти денний строк письмово повідомляти одна одну про зміни організаційно-правової форми, характеру і (або) виду діяльності, місцезнаходження, обставин непереборної сили та наявність інших обставин, що перешкоджають належному виконанню умов Договору, а також надавати документи та іншу інформацію, повязану з виконанням сторонами зобовязань за цим договором.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи та встанолено судом першої інстанції, у справі відсутні докази, які б підтверджували, що відповідач повідомляв позивача в порядку п. 8.3 договору про наявність вищевказаних обставин, які перешкоджають належному виконанню умов договору.

Крім того, судом апеляційної інстанції спростовуються покликання апелянта на відсутність в матеріалах справи первинних документів актів прийому - передачі та рахунків на оплату які вручені відповідачу,оскільки ліцензійний договір не містить обовязку позивача з передачі прав відповідчу.

При цьому, як правильно зазначено місцевим господарським судом, ліцензійний договір не є договором про передання (відчуження) майнових прав субєктів авторського права, а тому не передбачає обовязку позивача здійснити фактичну передачу прав відповідачу шляхом укладення первинних документів двосторонніх актів приймання-передачі прав на публічне сповіщення шляхом передачі в ефір творів з репертуару ДО УААСП за Договором, оскільки ліцензійним договором лише надано право на використанян творів з репертуару ДО УААСП.

Оцінивши все вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про підставність заявленої до стягненя суми основного боргу по сплаті роялті.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем подано до місцевого господарського суду заяву про застосування строків позовної давності.

Таким чином, встановивши факт обгрунтованості заявлених позовних вимог в частині основго боргу, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає таке:

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Згідно ч.2. ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності, за загальним правилом, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4. ст.267 ЦК України).

Враховуючи умови укладеного договору (п.2.4, 2.5), колегія суддів зазначає, що за стягненням заборгованості за I квартал 2015 року (оплата мала бути здійснена по 25 квітня 2015 року включно, а відповідно прострочення такої оплати виникло з 26.04.2015) позивач міг звернутися до суду із позовом протягом 3 років, а саме до 26.04.2018 року; за стягненням заборгованості за II квартал 2015 року (оплата мала бути здійснена по 25 липня 2015 року включно, а відповідно прострочення такої оплати виникло з 26.07.2015 року) - подання позову до 26.07.2018 року; за стягненням заборгованості за III квартал 2015 року (оплата мала бути здійснена до 25 жовтня 2015 року включно, а відповідно прострочення такої оплати виникло з 26.10.2015 року) подання позову по 26.10.2018 року; за стягненням заборгованості за IV квартал 2015 року (оплата мала бути здійснена по 25 січня 2016 року включно, а відповідно прострочення такої оплати виникло з 26.01.2016 року) - подання позову до 26.01.2019 року; за стягненням заборгованості за I квартал 2016 року (оплата мала бути здійснена по 25 квітня 2016 року включно, а відповідно прострочення такої оплати виникло з 26.04.2016) - подання позову до 26.04.2019 року; за стягненням заборгованості за II квартал 2016 року (оплата мала бути здійснена по 25 липня 2016 року включно, а відповідно прострочення такої оплати виникло з 26.07.2016 року) - подання позову до 26.07.2019 року; за стягнення заборгованості за III квартал 2016 року (оплата мала бути здійснена по 25 жовтня 2016 року включно, а відповідно прострочення такої оплати виникло з 26.10.2016 року) - подання позову до 26.10.2019 року; за стягнення заборгованості за IV квартал 2016 року (оплата мала бути здійснена по 25 січня 2017 року включно, а відповідно прострочення такої оплати виникло з 26.01.2017 року) - подання позову до 26.01.2020 року; за стягненням заборгованості за I квартал 2017 року (оплата мала бути здійснена по 25 квітня 2017 року включно, а відповідно прострочення такої оплати виникло з 26.04.2017) подання позову до 26.04.2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом 04.07.2017, що підтверджується датою поштового штемпеля підприємства зв'язку, чим підтверджено, що позивачем не пропущено строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості з авторської винагороди.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач окрім суми основоного боргу заявлено до стягнення також 4 052,75 грн. інфляційних втрат, 957,67 грн. 3% річних, 36 000 грн. штрафу та 4 768,75 грн. пені.

Згідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 17.12.2013 № 14, сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач допустив порушення умов укладеного ліцензійного догвоору в частині повної оплати роялті, з огляду на що судова колегія погоджується з висновоком місцевого господарського суду про обгрунтованість заявленої до стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат.

Оцінивши наявний в матеріалах справи розрахунок та здійснений судом першої інстанції перерахунок зазначених сум, колегія суддів вважає правомірним нарахування інфляційних втрат в розмірі 4 052,75 грн. та 3% річних в розмірі 957,67 грн. за прострочення відповідачем оплати авторської винагороди за І, ІІ, III, IV квартали 2015 року, за І, II, III, IV квартали 2016 року, за І квартал 2017 року.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 216 ГК України встановлює, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування саме до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених законами та договором. При цьому, у відповідності до ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. Відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобовязання контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Таким чином, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, передбачені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.6 Договору у разі невиконання користувачем п. 2.5.2., 2.5.3., 2.5.4, 2.5.5 даного Договору, користувач зобов'язаний сплатити ДО УААС штраф у розмірі 1 000,00 грн. за кожне порушення кожного пункту. Сплата штрафу не звільняє користувача від обовязку сплати авторської винагороди (роялті) і (або) надання звіту чи інших документів.

У разі затримки платежів, передбачених п.2.4, п.2.5.1 даного Договору, користувач зобов'язаний сплатити ДО УААСП пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день затримки( п.2.7 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем розрахована заявлена до стягнення з відповідача пеня в розмірі 4 768,75 грн., шляхом складання сум пені за кожний з 9-ти календарних кварталів, в яких позивач обраховував прострочення відповідачем сплати авторської винагороди за Договором.

При цьому, як зазначено вище, обов'язок з оплати авторської винагороди був наявним у відповідача в період з 01.01.2015 по 01.01.2017 (9 кварталів).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України , позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені).

Таким чином, з огляду на подану відповідачем заяву про застосування строків позовної давності, колегія суддів зазначає, що до вимог про стягнення пені повинна обчислюватися з урахуванням моменту настання прострочення строку оплати винагороди за відповідний календарний квартал.

Відтак, оцінивши матеріали справи, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом правильно визначено дату спливу позовної давсноті по вимогах щодо штрафу і пені, а саме:

за стягненням пені за прострочення оплати авторської винагороди за I квартал 2017 року (останній квартал, за який відповідач був зобов'язаний сплатити авторську винагороду) позивач міг звернутися до суду із позовом протягом одного року, починаючи з 26.04.2017р., а отже по 26.04.2018;

- за стягненням пені за прострочення оплати авторської винагороди за IV квартал 2016 року позивач міг звернутися до суду із позовом протягом одного року, починаючи з 26.01.2017р., а отже по 26.01.2018р.;

- за стягненням пені за прострочення оплати авторської винагороди за III квартал 2016 року позивач міг звернутися до суду із позовом протягом одного року, починаючи з 26.10.2016, а отже по 26.10.2017;

- за стягненням пені за прострочення оплати авторської винагороди за II квартал 2016 року позивач міг звернутися до суду із позовом протягом одного року, починаючи з 26.07.2016р., а отже по 26.07.2017р.;

- за стягненням пені за прострочення оплати авторської винагороди за I квартал 2016 року позивач міг звернутися до суду із позовом протягом одного року, починаючи з 26.04.2016р., а отже по 26.04.2017 р.;

- за стягненням пені за прострочення оплати авторської винагороди за IV квартал 2015 року позивач міг звернутися до суду із позовом протягом одного року, починаючи з 26.01.2016 р., а отже по 26.01.2017р.;

- за стягненням пені за прострочення оплати авторської винагороди за III квартал 2015 року позивач міг звернутися до суду із позовом протягом одного року, починаючи з 26.10.2015 року, а отже по 26.10.2016 р.;

- за стягненням пені за прострочення оплати авторської винагороди за II квартал 2015 року позивач міг звернутися до суду з позовом протягом одного року, починаючи з 26.07.2015 року, а отже по 26.07.2016р.;

- за стягненням пені за прострочення оплати авторської винагороди за I квартал 2015 року позивач міг звернутися до суду із позовом протягом одного року, починаючи з 26.04.2015р., а отже по 26.04.2016 р.

З огляду на те, що позивч звернувся до суду з позовом 04.07.2017 ним пропущено позовну давність за вимогами про стягнення пені за прострочення відповідачем оплати авторської винагороди за I,II,III,IV квартали 2015 року, за I квартал 2016 року, що підтверджено наведеним вище.

Таким чином обгрунтованими вимоги позивача про стягнення пені у розмірі 1356,39 грн. за прострочення відповідачем оплати авторської винагороди за II,III, IV квартали 2016 року та за I квартал 2017 року, в решті таких вимог позивачем пропущено строк позовної давності, про що правильно зазначено місцевим господарським судом.

Крім того, як зазначено вище, позивачем заявлено до стягнення штраф в розмірі 36 000,00 грн.

Відповідно до п.2.6 договору у разі невиконання користувачем п.2.5.2, 2.5.3 2.5.4, 2.5.5 Договору користувач зобовязаний сплатити ДО УААСП штраф у розмірір 1000 грн. за кожне порушення кожного пункту. Сплата штрафу не звільняє користувача від обовязку сплати авторської винагороди (роялті) і (або) надання звіту чи інших документів.

Позивачем заявлено до стягнення 36 000, 00 грн. штрафу: по 1 000,00 грн. за порушення кожного з пунктів 2.5.2, 2.5.3, 2.5.4, 2.5.5 Договору за кожний з 9-ти кварталів, в яких відповідачем допущено порушення.

З матеріалів спраи вбачається, що відповідачем не надавалися передбачені п. 2. 5.2, 2.5.3 2.5.4, 2.5.5 документи, протилежного відповідачем не доведено, з огляду на що підставним є заявленого до стягненян штрафу.

Разом з цим, враховуючи заяву про застосування строків позовної давності, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про пропуск позивачем строку позовної давності за вимогами про стягнення штрафу за порушення відповідачем кожного з пунктів 2.5.2, 2.5.3, 2.5.4,2.5.5 Договору за I,II,III,IV квартали 2015 року, за 1 квартал 2016 року (всього за 5 кварталів), що в сумі становить 20 000,00 грн.

Відтак, обгрунтованим розміром штрафу є штраф в сумі 16 000,00 грн. - по 1 000,00 грн. за порушення кожного з пунктів 2.5.2, 2.5.3, 2.5.4,2.5.5 Договору за II, III, IV квартали 2016 року і за I квартал 2017 року (4 квартали).

Як вбачається з вищенаведеного, скаржником не доведено належними та допустимими доказами тих обставин які б могли бути підставою для скасування чи зміни рішення місцевого господарського суду, разом з цим суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованою позицію суду першої інстанції стосовно задоволення позову на суму 7908,42 грн. авторської винагороди, 1356,39 грн. пені, 4052,75 грн. інфляційних втрат, 957,67 грн. 3% річних, 16000,00 грн. штрафу, відтак, рішенням Господарського суду Львівської області від 08.11.17 у справі №914/1382/17 слід залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати покласти на скаржника відповідно до вимог ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 08.11.17 у справі №914/1382/17 залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Телерадіокомпанія ОСОБА_3 комунікації без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до ВГС України в порядку і строки встановлені ст.ст.109,110 ГПК України.

Повний текст постанови складено 19.12.17

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Гриців В.М.

Суддя Малех І.Б.