ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

14.12.2017 Справа № 905/2589/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Мельниченко Ю.С., при секретарі судового засідання Грабчаку Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Лиман, Донецька область

до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені ОСОБА_1 Московської», м. Дзержинськ, Донецька область

про стягнення 111 360 грн. 00 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 представник за довіреністю б/н від 01.11.2017р.

від відповідача: представник не зявився;

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до ст. 811 Господарського-процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 14.12.2017р. суд виходив до нарадчої кімнати (каб. 324) для прийняття рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», м. Київ, в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Лиман, Донецька область, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені ОСОБА_1 Московської», м. Дзержинськ, Донецька область, про стягнення 111 360 грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 15.11.2017р. господарським судом Донецької області було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено до розгляду справу на 07.12.2017р.

05.12.2017р. від позивача до суду надійшли додаткові пояснення за вих.2022/490 від 01.12.2017р. з додатками.

07.12.2017р. від відповідача через офіційну електронну пошту господарського суду Донецької області надійшло клопотання за вих.№0512ю-1 від 05.12.2017р. про зменшення розміру штрафних санкцій, за змістом якого останній просить скасувати штрафні санкції за неправильно визначену масу вантажу, у звязку із дією обставин непереборної сили або зменшити їх розмір до однієї провізної плати. Також, відповідач просить суд зобовязати позивача надати до матеріалів справи журнал обліку державних повірок та проведення оглядів-перевірок вагонних ваг, на яких здійснювалось переваження вантажу, зі станції Авдіївка, для підтвердження їх належності до експлуатації. Крім того, у зазначеному клопотанні відповідач просить суд розглянути справу без участі представника останнього.

Ухвалою суду від 07.12.2017р. господарським судом Донецької області було відкладено розгляд справи на 14.12.2017р.

12.12.2017р. від відповідача суду надійшло аналогічне за змістом клопотання за вих.№0512ю-1 від 05.12.2017р.

13.12.2017р. від позивача через канцелярію до суду надійшли заперечення на відзив (вих.№2022/520 від 11.12.2017р.), в т.ч. в якості додатків надано копію технічного паспорту ЗВВТ ст.Авдіївка Донецької залізниці.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на дані залізничної накладної на групу вагонів №50299197 від 03.06.2017р. та комерційного акту №482803/176 від 05.06.2017р. Нормативно позивні вимоги обґрунтовані ст.ст. 2, 5, 6, 23, 24, 118, 122, 129, Статуту залізниць України, ст. 3 Закону України «Про залізничний транспорт», ст.307 Господарського кодексу України.

Представник позивача у судовому засіданні 07.12.2017р. та 14.12.2017р. підтримав позовні вимоги у повному обсязі, в обґрунтування своїх вимог посилався на дані, зазначені у залізничній накладній на групу вагонів №50299197 від 03.06.2017р. та комерційному акті №482803/176 від 05.06.2017р. Усно заперечив проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру нарахованого до стягнення штрафу.

Відповідач, у свою чергу, про дату судових засідань 07.12.2017р. та 14.12.2017р. був повідомлений належним чином, проте відзив на позовну заяву до суду не надав.

З огляду на достатність наявних в матеріалах справи документів для правильного вирішення спору, враховуючи, що неявка в судове засідання належним чином повідомленого відповідача та ненадання ним відзиву на позовну заяву не впливає на правову оцінку спірних правовідносин та не перешкоджає вирішенню справи, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВСТАНОВИВ:

03.06.2017р. ТДВ «ОП «Шахта імені ОСОБА_1 Московської» зі станції Кривий Торець Донецької залізниці за залізничною накладною на групу вагонів № 50299197 на станцію Авдіївка Донецької залізниці, відвантажило на адресу ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» (надалі вантажоодержувач), зокрема, у напіввагонах №№ 68820364, 68562917, 68359553 вантаж вугілля камяне, марки ж (жирний), вантаж маркований вапном по всій довжині вагону, навантаження нижче бортів на 30-40 см, пакування насипом, вантаж розміщено та закріплено згідно з п. ТУ п.4.1., 4.3, 6.7 гл.1 Додатка 3 до СМГС.

При оформленні залізничної накладної на групу вагонів № 50299197 відповідачем вказано масу вантажу: у напіввагоні №68820364 нетто 71 000 кг, у напіввагоні №68562917 нетто 68 000 кг, №68359553 нетто 71 000 кг.

Правильність внесених відомостей до вищевказаної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника ОСОБА_3

Згідно з п.28. Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 21.11.2000р., вантажі, завантажені відправниками у вагони закритого типу (криті, ізотермічні, хопери, цистерни тощо) та контейнери, приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду кузова (котла) вагона (контейнера), пломб (ЗПП), без перевірки вантажу. Вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу. Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

По прибуттю на станцію призначення Авдіївка Донецької залізниці, за вимогою вантажоодержувача, на підставі ст.52 Статуту залізниць України, було проведено перевірку маси вантажу у напіввагонах №№ 68820364, 68562917, 68359553, під час якої було виявлено, що маса вантажу у вказаних напіввагонах не відповідає масі, зазначеній відправником у накладній, про що було складено комерційний акт №482803/176 від 05.06.2017р.

Так, у комерційному акті №482803/176 від 05.06.2017р. зазначено, що перевірка маси вантажу була здійснена на справних 100-т електронних вагах вантажоодержувача, повірених 06.04.2017р. та приписаних до залізниці. За документом значиться вага: у напіввагоні №68820364 - тара 20 000 кг, нетто 71 000 кг; у напіввагоні №68562917 тара 20 600 кг, нетто 68 000 кг; у напіввагоні №68359553 тара 20 700 кг, нетто 71 000 кг. Фактично виявилось:

- у напіввагоні №68820364: брутто 89 450 кг, тара 20 000 кг, нетто 69 450 кг, що менше ваги, зазначеної в документі на 1 550 кг;

- у напіввагоні №68562917: брутто 86 450 кг, тара 20 600 кг, нетто 65 850 кг, що менше ваги, зазначеної в документі на 2 150 кг;

- у напіввагоні №68359553: брутто 89 450 кг, тара 20 700 кг, нетто 68 750 кг, що менше ваги, зазначеної в документі на 2 250 кг;

Крім того, в зазначеному комерційному акті також вказано, що вантаж прибув у справних вагонах: люка та двері зачинені, течі вантажу немає. Навантаження рівномірне, нижче рівня борті на 30-40 см, розрівняне по довжині та ширині. Поверхня вантажу плівкою проти видування не вкривалась, маркована вапном по всій довжині вагону. Переважування вантажу здійснювали: ДСМ ОСОБА_4, агент комерційний ОСОБА_5, прийомоздавач ПрАТ «АКХЗ» ОСОБА_6 При повторному переважуванні, в присутності вищезазначених осіб, недостача вантажу підтвердилась.

Пунктом 10 Правил складання актів, які затверджені наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002р., передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Суд встановив, що комерційний акт №482803/176 від 05.06.2017р. підписаний належними особами у відповідності до п.10. Правил складання актів.

Згідно технічного паспорту ваг (заводський номер №76) станції Авдіївка Донецької залізниці, дата прийняття ЗВВТ в експлуатацію 30.03.2004р., міжпровірочний інтервал ЗВВТ становить 1 раз на 6 місяців, інтервал між оглядами-перевірками - 3 місяці, відміткою у паспорті підтверджено, що остання державна повірка ваг, на момент виникнення спірних правовідносин, здійснена 06.04.2017р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст.ст. 4-2, 4-3 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовими доказами за визначенням статей 32-36 ГПК України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1. ст. 909 ЦК України та ч.1. ст. 307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ч.2. ст. 908 ЦК України та ч.5. ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Як встановлено ч.3. ст.909 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Як зазначено в ст.6 глави 1 Статуту залізниць України, накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (ст. 2 Статуту).

Статтею 37 Статуту встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

На підставі цього Статуту затверджені Мінтрансом Правила перевезень вантажів, які є обов'язковими для всіх юридичних осіб (ст. 5 Статуту).

Правилами перевезень вантажів, а саме п.1.1. розділу 4 Правил оформлення перевізних документів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України за №863/5084 від 24.11.2000р., а також ст. 23 Статуту передбачено, що відправник повинен надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). У відповідності до цих Правил, а саме п.2.1. та п.2.2., графи Маса вантажу, визначена відправником, кг та Спосіб визначення маси заповнюються вантажовідправником. Маса вантажу згідно ст. 37 Статуту та п.5. Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за №861/5082, визначається відправником.

Правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п.2.3. Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника.

Так, правильність внесених відомостей до вищевказаної накладної підтвердив своїм підписом представник відправника ОСОБА_7.

Відповідно до ч.1. та ч.2. ст. 24 Статуту, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно ч.1. ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Для засвідчення обставини невідповідності маси вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах законодавцем у ст.129 Статуту визначено складання комерційного акту.

Таким чином, підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника є обставини, викладені у комерційному акті.

Так, невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником (відповідачем) у накладній, засвідчено належним доказом комерційним актом №482803/176 від 05.06.2017р.

Вказаний комерційний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому визнається судом належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладній, та фактичної маси вантажу.

Між тим, в матеріалах справи відсутні та сторонами не надані жодні докази, які б свідчили про намагання оскаржити відомості викладені у комерційному акті. Наразі вантажоодержувач прийняв спірний вантаж з комерційним актом без будь-яких заперечень, інше не доведено матеріалами справи.

Доказів на підтвердження відсутності вини вантажовідправника у невідповідності відомостей, зазначених у перевізних документах фактичній масі вантажу у спірних вагонах, відповідачем суду не надано.

Так, згідно з п.5.5. розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України за №644 від 21.11.2000р. та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 № 863/5084, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно із ст.122 Статуту залізниць України, за неправильно зазначену у накладній масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту.

Відповідно до ст. 118 Статуту залізниць України, штраф підлягає стягненню у п'ятикратному розмірі плати за користування вагонами.

При застосуванні статей 118 та 122 Статуту слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

З відомостей, що містяться у відомостях вагонів до залізничної накладної №50299197 від 03.06.2017р., вбачається, що провізна плата за перевезення вантажу у спірних вагонах складає:

- у вагоні №68820364 - 7424 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ;

- у вагоні №68562917 7424 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ;

- у вагоні №68359553 7424 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ;

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем заявлений штраф до стягнення за невірно зазначену масу вантажу у вищезазначених вагонах всього у розмірі 111 360 грн. 00 коп.

Судом встановлено, що розрахунок суми штрафу є арифметично вірним та відповідає вимогам ст.ст. 118, 122 Статут залізниць України.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто; норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 1% маси, зазначеної в перевізних документах для вугілля (мінерального палива), тобто у даному випадку: у напіввагоні №68820364 норма природної втрати складає 710 кг, що менше виявленої нестачі 1 550 кг; у напіввагоні №68562917 норма природної втрати складає 680 кг, що менше виявленої нестачі 2 150 кг; у напіввагоні №68359553 норма природної втрати складає 710 кг, що менше виявленої нестачі 2 250 кг.

Оскільки саме відповідач, як вантажовідправник, визначає масу вантажу, заповнює і підписує накладну, яка є основним перевізним документом, який надається залізниці відправником разом з вантажем, і є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, а згідно статті 24 Статуту саме вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній, то вимоги позивача до відповідача є обґрунтованими в частині стягнення штрафу у розмірі 111 360 грн. 00 коп.

Щодо клопотання відповідача, стосовно зменшення розміру штрафу за невірно зазначену масу вантажу у провізному документі до однієї провізної плати, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Вказана норма кореспондується з пунктом 3 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України, згідно з яким господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

В листі Вищого господарського суду України від 29.11.2007р. №01-8/917 Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства зазначено, що виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме справедливості, добросовісності та розумності при винесенні рішення про стягнення штрафу, передбаченого пунктами 118 та 122 Статуту залізниць України, суд має право зменшувати його розмір (п. 22). Аналогічна правова позиція викладена у п. 6.4. Роз'яснень Президії ВГСУ від 29.09.2008р. №04-5/225 Про внесення змін та доповнень до роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 N 04-5/601 Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею.

У пункті 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, розяснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Так, в обґрунтування клопотання про зменшення розміру штрафу відповідач посилається: на відсутність завданих позивачу збитків внаслідок неправильного оформлення перевізного документу; на те, що при перевезенні вантажу у вагонах мало місце недовантаження, а не перевантаження, а тому підвищеного навантаження на рухомий склад не було; на знаходження відповідача у безпосередній близькості до зони проведення бойових дій та обстрілів.

Як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача є Донецька обл., м. Дзержинськ (м.Торецьк).

Так, указом Президента України №405/2014 від 14 квітня 2014року Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України запроваджено антитерористичну операцію на території України.

Законом України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції визначений період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності зазначеним Указом Президента України та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

На час розгляду справи антитерористична операція триває.

У відповідності до ч. 5 ст. 11 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у 10-денний строк з дня опублікування вказаного Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України № 405/2014від 14 квітня 2014 року, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

02.12.2015р. Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження №1275-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України, до якого також увійшло м. Дзержинськ (м.Торецьк) Донецької області.

Отже, відповідач здійснює господарську діяльність в зоні проведення антитерористичної операції та несе тягар повязаних з цим негативних наслідків.

З огляду на вищевикладене, а також враховуючи знаходження відповідача в зоні проведення антитерористичної операції, надмірно великий розмір нарахованого штрафу, відсутність негативних наслідків від неправильного зазначення маси вантажу в залізничній накладній, а також те, що вказане порушення не завдало збитків позивачу та іншим учасникам господарських відносин, суд вважає за доцільне задовольнити клопотання відповідача частково, та зменшити розмір нарахована штрафу на 50% за кожним комерційним актом, тому, до стягнення підлягає сума в розмірі 55 680 грн. 00 коп.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «Українська залізниця» підлягають частковому задоволенню в сумі 55 680 грн. 00 коп.

Клопотання відповідача про скасування штрафних санкцій, внаслідок дії непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції на підтвердження чого, останній надає копію сертифікату (висновку) ТПП України №858 від 13.10.2014р., залишається судом без задоволення з огляду на те, що вказаним сертифікатом №858 ТПП України засвідчила настання обставин непереборної сили з 14.04.2014р. ТДВ «ОП «Шахта імені ОСОБА_1 Московської» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України,які стосуються справляння та сплати податків та обовязкових платежів.

Також, клопотання відповідача про зобовязання позивача надати до матеріалів справи журнал обліку державних повірок та проведення оглядів-перевірок вагонних ваг, на яких здійснювалось переваження вантажу, зі станції Авдіївка, для підтвердження їх належності до експлуатації, залишається судом без задоволення, оскільки в матеріалах справи наявна копія технічного паспорту ваг (заводський номер №76) станції Авдіївка Донецької залізниці, у якому міститься відмітка, що остання державна повірка ваг, на момент виникнення спірних правовідносин, здійснена 06.04.2017р., що свідчить про дозвіл для їх подальшої експлуатації.

Згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

За приписами п.4.3 постанови №7 від 21.02.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України, у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Зважаючи на викладені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 5, 6, 23, 24, 37, 52, 118, 122, 129 Статуту залізниць України; ст.3, ч.3 ст. 551, ч. 2 ст. 908, ч. 1, 3 ст. 909 Цивільного кодексу України; ст.ст. 230, 232, ч. 1, 5 ст. 307 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 42-47, 32-36, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені ОСОБА_1 Московської» (, місцезнаходження 85201, Донецька область, місто Дзержинськ, вулиця Фестивальна, будинок 1) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (, місцезнаходження 03680, м. Київ, вул. Тверська, будинок 5) в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (код ЄДРПОУ ВП 40150216, місцезнаходження 84400, Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна, будинок 22) штраф за неправильно зазначену масу вантажу у сумі 55 680 грн. 00 коп. та витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 1670 грн. 40 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення.

У судовому засіданні 14.12.2017р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 15.12.2017 р.

Суддя Ю.С. Мельниченко