ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.12.2017 Справа № 920/966/17

За позовом Фізичної особи-підприємця Майструка Сергія Віталійовича, м. Суми

до відповідача Сумської міської ради, м. Суми

про скасування рішення та поновлення договору оренди земельної ділянки

Суддя Котельницька В.Л.

за участю представників сторін:

від позивача: Ємельяненко С.В. (довіреність № 103 від 07.02.2017)

від відповідача: Парфененко М.С. (довіреність № 27/03.02.02-17 від 06.01.2017)

при секретарі судового засідання Пономаренко Т.М.

У судовому засіданні, розпочатому 23.11.2017, відповідно до вимог ст. 77 Господарського процесуального кодексу України за згодою представників сторін оголошувалась перерва до 12.12.2017 до 10 год. 45 хв.

Суть спору: позивач відповідно до вимог поданої до господарського суду позовної заяви просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Сумської міської ради № 2578-МР від 28.09.2017 «Про внесення змін до рішення Сумської міської ради «Про поновлення договору оренди земельної ділянки ФОП Майструк С.В.» № 1703-МР від 25.01.2017»; визнати укладеною угоду про поновлення терміну дії договору оренди земельної ділянки (державна реєстрація від 21.05.2012 за №00423) у редакції, наведеній у позові.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, проти вимог позивача заперечує, зазначає, що позивач втратив переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки.

12.12.2017 представник позивача подав для долучення до матеріалів справи додаткові документи на підтвердження позовних вимог.

Представники сторін надавали у судовому засіданні усні пояснення на підтвердження своїх позицій з предмета спору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників, оцінивши подані докази, суд встановив:

На підставі рішення Сумської міської ради № 966-МР від 30.11.2011 «Про надання в оренду, поновлення терміну користування земельними ділянками підприємствам, установам, організаціям, підприємцям і громадянам» між сторонами у справі 22.02.2012 був укладений договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого Сумська міська рада передала, а позивач прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 0,0063 га, яка знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Інтернаціоналістів, 21.

Пунктом 2.1 договору оренди визначено, що земельна ділянка передається в оренду під будівництво магазину, згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель - землі громадської забудови.

Пунктом 2.2 договору визначено, що він укладений строком до 30.11.2016.

Після закінчення терміну дії договору орендар (відповідач), за умови належного виконання своїх обов'язків відповідно до умов цього договору, має за інших рівних умов, переважне право на поновлення договору. У цьому разі орендар повинен повідомити письмово орендодавця (позивача) про бажання щодо продовження дії договору на новий термін не пізніше ніж за два місяці до його закінчення. У разі продовження договору оренди на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.07.2016 (тобто, у межах строку, встановленого умовами договору) позивач через Центр надання адміністративних послуг Сумської міської ради звернувся до відповідача із заявою про укладання додаткової угоди про поновлення строку дії договору. До заяви ним було додано проект угоди про поновлення договору на новий строк.

Станом на дату розгляду справи судом позивач продовжує використовувати земельну ділянку, що є предметом спірного договору оренди, а також сплачує орендну плату за землю за весь період користування земельною ділянкою (відповідні копії платіжних доручень долучені до матеріалів справи).

Відповідач лист-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі у місячний строк з моменту закінчення договору оренди не направляв.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно з рішенням Сумської міської ради № 1703-МР від 25.01.2017 «Про поновлення договору оренди земельної ділянки ФОП Майструк С.В.» позивачу було продовжено строк дії договору оренди земельної ділянки на 5 років з 31.11.2016 та встановлено орендну плату за користування земельною ділянкою.

Разом з тим, судом встановлено, що рішенням Сумської міської ради № 2578-МР від 28.09.2017 «Про внесення змін до рішення Сумської міської ради «Про поновлення договору оренди земельної ділянки ФОП Майструк С.В.» № 1703-МР від 25.01.2017», яким було відмовлено позивачу у поновленні договору оренди земельної ділянки за адресою: м. Суми, вул. Інтернаціоналістів, 21, площею 0,0063 га, кадастровий номер :004:0015, категорія та функціональне призначення земельної ділянки: землі житлової та громадської забудови, під будівництво магазину». При цьому, із змісту даного рішення вбачається, що воно прийняте за результатом розгляду документів, відповідно до протоколу засідання постійної комісії з питань архітектури, містобудування, регулювання земельних відносин, природокористування та екології Сумської міської ради.

Позивач вважає вищезазначене рішення Сумської міської ради таким, що прийняте з порушенням вимог діючого законодавства та таким, що порушує його право на користування орендованою земельною ділянкою, у зв'язку з чим звернувся до господарського суду з позовом про визнання його протиправним та скасування.

Суд погоджується з позицією позивача з огляду на наступне.

Згідно ч.2 ст.77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку.

Відповідно до ст.20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються в т.ч. шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів.

Відповідно до п. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно п.2 роз'яснення Вищого арбітражного суду України №02-5/35 від 26.01.2000 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів» підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, при прийнятті рішень та вчиненні дій Сумська міська рада, як суб'єкт владних повноважень, повинна діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 144 Конституції України визначає, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Частиною десятою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Рішенням Конституційного Суду України №7-рп/2009 від 16.04.2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) встановлено, що за органами місцевого самоврядування законодавцем закріплюється право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковими до виконання на певній території, оскільки вони є суб'єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення і скасування. Зі змісту ч.2 ст.144 Конституції України та ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування з мотивів невідповідності законам України визнаються незаконними у судовому порядку. Однак, Конституційним Судом вказано, що це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою змінити або скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності законам України). Органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, змінювати їх у випадках, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних інтересів і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Отже, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, керуючись у своїй діяльності ними та актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

У той же час, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин», породжуючи впевненість у тому, що існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Пунктом 4 мотивувальної частини вищевказаного Рішення Конституційного Суду України визначено, що до нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування.

У ході судового розгляду було встановлено, що позивач використовував орендовану земельну ділянку під розміщення тимчасової споруди за цільовим призначенням, справно сплачував визначені розділом 3 договору від 22.02.2012 суми коштів до місцевого бюджету. Також судом встановлено, що позивач у встановлений строк звернувся до відповідача із заявою про поновлення договору оренди земельної ділянки на умовах додаткової угоди, проект якої було додано до вказаної заяви.

Пунктом 1 рішення Сумської міської ради № 1703-МР від 25.01.2017 позивачу було поновлено договір оренди земельної ділянки, а також на позивача було покладено певні обов'язки, зокрема, щодо оформлення паспорту прив'язки тимчасових споруд, розміщених на орендованій земельній ділянці.

Отже, вказане рішення Сумської міської ради вичерпало свою дію, а тому не може бути в подальшому скасоване органом місцевого самоврядування (у даному випадку шляхом прийняття відповідачем оскаржуваного рішення № 2578-МР від 28.09.2017), оскільки між сторонами виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних інтересів (у даному випадку орендні правовідносини) і один із суб'єктів цих правовідносин (у даному випадку позивач, який є орендарем) заперечує проти їх припинення.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість вимоги позивача стосовно визнання протиправним та скасування рішення Сумської міської ради № 2578-МР від 28.09.2017 «Про внесення змін до рішення Сумської міської ради «Про поновлення договору оренди земельної ділянки ФОП Майструк С.В.» № 1703-МР від 25.01.2017».

Розглянувши вимогу позивача про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення терміну дії договору оренди земельної ділянки (державна реєстрація від 21.05.2012 за № 00423) у редакції позивача, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось вище, 07.07.2016 позивач із дотриманням строку, встановленого договором, через Центр надання адміністративних послуг Сумської міської ради звернувся до відповідача із заявою про укладання додаткової угоди про поновлення строку дії договору. До заяви ним було додано проект угоди про поновлення договору на новий строк.

Як вбачається з матеріалів справи, у якості відповіді на вказану заяву позивача відповідач 25.01.2017 прийняв рішення № 1703-МР «Про поновлення договору оренди земельної ділянки ФОП Майструк С.В.».

Спеціальним законом, що регулює питання оренди землі, є Закон України «Про оренду землі», яким встановлено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Частиною першою статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється, зокрема, шляхом укладання договору оренди земельної ділянки.

Згідно із частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Пунктом 2.2 договору оренди земельної ділянки від 22.02.2012 передбачено, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк.

Це положення договору узгоджується із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України та статтею 33 Закону України «Про оренду землі».

Так, у частині першій статті 777 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов'язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права.

Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» фактично об'єднує два випадки пролонгації договору оренди.

Так, у частинах першій - п'ятій статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Таким чином, згідно із частинами першою - п'ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» у разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, передбачених статтею 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором, орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачена інша підстава поновлення договору оренди: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частинами восьмою, дев'ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку; відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обов'язки за договором, відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди, сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

Законом не встановлений початок перебігу строку для надсилання повідомлення орендодавця. В даному випадку має значення лише те, чи закінчився встановлений законом місячний строк для повідомлення орендодавцем про відмову в поновленні договору оренди, оскільки саме з його закінченням пов'язане продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце обґрунтовані заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Матеріалами даної судової справи підтверджується, що позивач протягом строку дії договору оренди землі, а також у листопаді 2016-липні 2017 року, після закінчення строку дії договору оренди, сплачував орендну плату за користування спірною земельною ділянкою та продовжує користуватись земельною ділянкою на даний час.

Також суд приймає до уваги висновки, викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини: за обставинами справи «Стретч проти Сполученого Королівства» вирішуючи питання про те, чи був дотриманий сторонами справедливий баланс між інтересами суспільства та правами заявника Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 24.06.2003 відзначив, що місцева влада отримала узгоджену з заявником орендну плату і не стояло питання про те, що дії органу були спрямовані проти інтересів суспільства чи що порушувалися інтереси якоїсь третьої сторони, або що продовження терміну оренди могло бути всупереч з якою-небудь передбаченою законом функцією органу влади. Оскільки сама місцева влада при укладенні договору вважала, що вона має право продовжити терміни його дії, то заявник міг на розумних підставах сподіватися на виконання цих умов. Він не тільки мав право законного очікування отримання майбутніх доходів від зроблених ним капіталовкладень, але можливість продовження терміну дії договору оренди була важливим елементом його підприємницької діяльності з огляду на зобов'язання, взяті ним на себе, і взагалі періоду часу, що скоротився, за який він міг розраховувати на відшкодування своїх витрат; у рішенні Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 у справі «Стретч проти Об'єднаного Королівства Великобританії та Північної Ірландії» встановлено, що особа (орендар) мала принаймні законне сподівання на реалізацію передбаченого договором права на продовження договору оренди і в цілях ст. 1 Першого протоколу таке сподівання можна вважати додатковою частиною майнових прав, наданих їй муніципалітетом за орендним договором.

У ході розгляду справи судом був встановлений факт вчинення орендарем конклюдентних дій, які полягають у продовженні користування спірною земельною ділянкою, внесення відповідної орендної плати після закінчення строку дії договору, що свідчить про намір скористатися своїм переважним правом та поновити договір оренди землі.

Так, позивач після закінчення строку дії договору оренди належним чином виконує свої обов'язки за спірним договором, продовжує використовувати спірну земельну ділянку та має намір у подальшому нею користуватись за цільовим призначенням, сплачуючи орендну плату.

Крім того, відповідач не спростовував факту продовження належного користування позивачем земельною ділянкою після закінчення терміну дії договору.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Статтею 43 названого Кодексу визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За вказаних обставин, враховуючи те, що позивач належним чином продовжує користуватися спірною земельною ділянкою, виконувати свої обов'язки за договором оренди землі після закінчення строку його дії, в матеріалах справи відсутні докази відмови орендодавця в поновленні договору у встановлений законодавством місячний строк та беручи до уваги законодавчі приписи ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» щодо поновлення договорів оренди землі, суд дійшов висновку наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги щодо визнання укладеною додаткової угоди про поновлення терміну дії договору оренди земельної ділянки від 22.02.2012.

Заперечення відповідача, які зводяться до того, що позовні вимоги не можуть бути задоволені, оскільки позивач втратив переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки через недосягнення згоди з відповідачем стосовно предмета оренди, суд відхиляє, оскільки зазначене не підтверджується матеріалами справи.

За вказаних обставин, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

У відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню йому за рахунок відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати незаконним та скасувати рішення Сумської міської ради № 2578-МР від 28.09.2017 «Про внесення змін до рішення Сумської міської ради «Про поновлення договору оренди земельної ділянки ФОП Майструк С.В.» № 1703-МР від 25.01.2017».

3. Визнати укладеною угоду про поновлення терміну дії договору оренди земельної ділянки (державна реєстрація від 21.05.2012 за № 00423) у наступній редакції:

«Додаткова угода

про поновлення терміну дії договору оренди земельної ділянки

(державна реєстрація від 21 травня 2012 року № 00423)

м. Суми

" " 20_ р.

Сумська міська рада (код ЄДРОПУ 23823253, 40000 м. Суми, м-н Незалежності, 2) в особі міського голови м. Суми Лисенка Олександра Миколайовича, іменованому в подальшому «Орендодавець», з одного боку, та підприємець Майструк Сергій Віталійович (реєстраційний номер облікової картки платника податків 244340757, АДРЕСА_1, іменований в подальшому «Орендар», з другого боку, згідно з ст. 33 Закону України «Про оренду землі» за домовленістю сторін уклали цю додаткову угоду:

1. Поновити термін дії договору оренди земельної ділянки від 22 лютого 2012 року між Сумською місткою радою та підприємцем Майструком С.В. на земельну ділянку площею 0,0063 га (нуль цілих шістдесят три десятитисячних гектара), яка знаходиться за адресою: м. Суми, вулиця Інтернаціоналістів (державна реєстрація від 21 травня 2012 року № 00423) до 31.11.2021.

2. Всі інші умови вищевказаного договору не зачеплені даною угодою, залишаються незмінними.

3. Ця додаткова угода є невід'ємною частиною договору оренди земельної ділянки (державна реєстрація від 21 травня 2012 року № 00423).

Додаткова угода укладена у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, одна з яких знаходиться у «Орендодавця» Сумської міської ради другий-у підприємця Орендаря» Майструка Сергія Віталійовича третій - у

(назва органу державної реєстрації за місцем розташування земельної ділянки)

Реквізити сторін:

«Орендодавець» «Орендар»

Сумська міська рада

ФОП Майструк Сергій Віталійович

40000, м. Суми, м-н Незалежності, 2 реєстраційний номер облікової картки платника

код ЄДРОПУ 23823253 податків НОМЕР_1

АДРЕСА_1

О.М. Лисенко С.В. Майструк».

4. Стягнути з Сумської міської ради (40030, м. Суми, м-н Незалежності, 2; ) на користь Фізичної особи-підприємця Майструка Сергія Віталійовича (АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1) 3200 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 15.12.2017.

Суддя В.Л.Котельницька