донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

14.12.2017 справа №922/1344/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді:ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін: від апелянта від позивача від відповідача розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 - за довіреністю №2079/20.3-03 від 29.09.2017; не з'явилися; ОСОБА_5 - за довіреністю №1 від 01.01.2017; Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ
на ухвалу господарського суду Харківської області
від17.05.2017 року
у справі№ 922/1344/15 (головуючий суддя Светлічний Ю.В., судді Байбак О.І., Новікова Н.А.)
за позовомДержавного підприємства "Енергоринок", м. Київ
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання", м. Луганськ
про за скаргою на дії стягнення ,47 грн. Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання", м. Луганськ Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17.05.2017 року у справі №922/1344/15 скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне обєднання" (далі ТОВ "ЛЕО", боржник) на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено повністю, визнано незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 з винесення у межах виконавчого провадження №50997164 постанови від 04.01.2017 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 103 298 469,87 грн.; визнано незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7 з винесення у межах виконавчого провадження №50997164 постанови від 23.01.2017 року про арешт коштів боржника; визнано недійсною постанову від 04.01.2017 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 103 298 469,87 грн., винесену у межах виконавчого провадження №50997164 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6; визнано недійсною постанову від 23.01.2017 року про арешт коштів боржника, винесену у межах виконавчого провадження №50997164 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції ОСОБА_7 І.М.; знято арешт з грошових коштів боржника; визнано незаконними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_8 з винесення у межах виконавчого провадження №50997164 постанови від 08.06.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; визнано недійсною постанову від 08.06.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесену у межах виконавчого провадження №50997164 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_8; знято арешт з усього рухомого та нерухомого майна, що належить ТОВ "ЛЕО", накладений у межах виконавчого провадження №50997164 постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_8 від 08.06.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також відмінено оголошення заборони на його відчуження.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції до Донецького апеляційного господарського суду звернувся Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, який просить суд скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 17.05.2017 року у справі №922/1344/15 та ухвалити постанову, якою у задоволенні скарг ТОВ "ЛЕО" відмовити.

Апелянт вважає, що ухвала прийнята господарським судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, вважає, що всі постанови прийняті в межах виконавчого провадження №50997164 прийнято з дотриманням вимог законодавства. Скаржник зазначає, що на момент відкриття виконавчого провадження №50997164 державний виконавець керувався нормами Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-ХІV та з огляду на те, що боржник не надав до ДВС документа на підтвердження самостійного виконання рішення суду, виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а ухвала суду, якою ТОВ "ЛЕО" було надано розстрочку виконання рішення на момент накладення арешту до органів ДВС не надходила.

Крім того, апелянт вважає, що господарський суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, оскільки судом зобов'язано державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зняти арешт з коштів та майна боржника.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2017 року для розгляду апеляційної скарги визначено склад суду: ОСОБА_1 головуючий (суддя-доповідач), судді Будко Н.В., Сгара Е.В.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 26.06.2017 року апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 05.07.2017 року о 14 год. 20 хв.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 27.06.2017 року апеляційне провадження у справі №922/1344/15 за апеляційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу господарського суду Харківської області від 17.05.2017 року зупинено у зв'язку із направленням касаційної скарги Державного підприємства "Енергоринок" на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 07.06.2017 разом з матеріалами справи до Вищого господарського суду України.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 07.12.2017 року апеляційне провадження у справі №922/1344/15 за апеляційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу господарського суду Харківської області від 17.05.2017 року поновлено та призначено до розгляду на 14.12.2017 року о 10 год. 45 хв.

13.12.2017 року на адресу суду від ТОВ "ЛЕО" надійшов відзив, у якому боржник заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити ухвалу господарського суду Харківської області від 17.05.2017 року у справі №922/1344/15 без змін.

14.12.2017 року у судовому засіданні апеляційної інстанції був присутній представник апелянта, яка наполягала на доводах апеляційної скарги, просила суд її задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 17.05.2017 року у справі №922/1344/15 та ухвалити постанову, якою у задоволенні скарг ТОВ "ЛЕО" відмовити.

14.12.2017 року у судовому засіданні апеляційної інстанції був присутній представник відповідача, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити ухвалу господарського суду Харківської області від 17.05.2017 року у справі №922/1344/15 без змін.

Представник позивача у судове засідання 14.12.2017 року не з'явився. Відповідно до ст. 98 ГПК України про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Явка сторін не визнавалася судом обовязковою.

Особливості меж перегляду справи в апеляційній інстанції, передбачені нормами ст. 101 ГПК України, які полягають у тому, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Нормами ч. 2 цієї ст. передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи та заслухавши пояснення апелянта, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

З матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням господарського суду Харківської області від 03.06.2015 року у справі №922/1344/15, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 04.08.2015 року, у позові було відмовлено частково, стягнуто з ТОВ "ЛЕО" на користь Державного підприємства "Енергоринок" - 967175859,02 грн. основного боргу за договором 3969/02 від 28.03.07 року; 12956862,07 грн. пені; 254267,69 грн. штрафу; 48577876,57 грн. індексу інфляції; 3946753,37 грн. 3% річних; 73080,00 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

19.06.2015 року на виконання рішення господарського суду Харківської області від 03.06.2015 року видано відповідний наказ.

04.05.2016 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження №50997164 з виконання зазначеного наказу.

18.05.2016 року боржник надав заяву про розстрочку виконання рішення суду, в якій просив розстрочити виконання рішення господарського суду Харківської області від 03.06.2015 року у справі №922/1344/15 в сумі ,72 грн. строком на 30 років.

02.06.2016 року господарським судом Харківської області винесено ухвалу про задоволення заяви ТОВ "ЛЕО" та надано розстрочку виконання рішення господарського суду Харківської області від 03.06.2015 року у справі №922/1344/15 строком на 15 років.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 14.11.2016 року у справі №922/1344/15 апеляційну скаргу ДП "Енергоринок" на ухвалу господарського суду Харківської області від 02.06.2016 року у справі №922/1344/15 задоволено частково. Ухвалу господарського суду Харківської області від 02.06.2016 року у справі №922/1344/15 - змінено та надано боржнику розстрочку виконання рішення господарського суду Харківської області від 03.06.2015 року у справі №922/1344/15 строком на 10 років.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.01.2017 року з урахуванням ухвали від 27.03.2017 року, скасовано постанову Донецького апеляційного господарського суду від 14.11.2016 року та ухвалу господарського суду Харківської області від 02.06.2016 року та справу № 922/1344/15 передано на новий розгляд заяви про надання розстрочки виконання рішення до господарського суду Харківської області.

08.06.2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_8 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

04.01.2017 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

23.01.2017 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7 винесено постанову про арешт коштів боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 04.01.20117 року №50997164.

01.02.2017 року ТОВ "ЛЕО" звернулось до суду зі скаргою (вих. №01-35/2/28 від 01.02.2017 року) на дії та рішення органу ДВС, в якій просить суд:

-визнати незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 з винесення у межах виконавчого провадження №50997164 постанови від 04.01.2017 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 103 298 469,87 грн.;

-визнати незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7 з винесення у межах виконавчого провадження №50997164 постанови від 23.01.2017 року про арешт коштів боржника;

-визнати недійсною постанову від 04.01.2017 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 103 298 469,87 грн., винесену у межах виконавчого провадження №50997164 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6

-визнати недійсною постанову від 23.01.2017 року про арешт коштів боржника, винесену у межах виконавчого провадження №50997164 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7

-зняти арешт з грошових коштів, що містяться на рахунку(ах):

1)код фінансової установи: 304665, назва фінансової установи: Філія - Луганське обласне управління публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", адреса фінансової установи: 93400, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 36; номери рахунків: 3374; 3374; 3374; 3374; 3374; 3374; 3374; 3374; 60; 60; 60; 60;60; 60; 60;

2)код фінансової установи: 305749, назва фінансової установи: Публіне Акціонерне товариства "ОСОБА_9 Дніпро", адреса фінансової установи: 01023, м. Київ, вул. Мечникова, 3; номери рахунків: 904; 902;

3)код фінансової установи: 380805, назва фінансової установи: Публічне акціонерне товариство "ОСОБА_10 ОСОБА_4", адреса фінансової установи: 01011, м. Київ, вул. Лєскова, 9; номери рахунків: 1, 8, 1, 2, 4, 8, 1, 2, 1, 3, 8, 7, 7, 5, 4, 9, 9, 9, 6;

4)код фінансової установи: 300012, назва фінансової установи: Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", адреса фінансової установи: 01001, м. Київ, пров. Шевченка, 12; номери рахунків: 6381, 6380;

5)код фінансової установи: 334851, назва фінансової установи: Публічне акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк", адреса фінансової установи: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4; номери рахунків: 9603, 261075908, 9603, 9603, і належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об'єднання", та направити відповідне судове рішення безпосередньо на адресу зазначених банків.

15.02.17 року ТОВ "ЛЕО" вдруге звернулось до суду зі скаргою (вих. №01-31/2/37 від 08.02.17 року) на дії та рішення органу ДВС, в якій просить суд:

-визнати незаконними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_8 з винесення у межах виконавчого провадження №50997164 постанови від 08.06.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

-визнати недійсною постанову від 08.06.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесену у межах виконавчого провадження №50997164 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_8;

-зняти арешт з усього рухомого та нерухомого майна, що належить ТОВ "ЛЕО", накладений у межах виконавчого провадження №50997164 постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_8 від 08.06.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також відмінити оголошення заборони на його відчуження.

Свої вимоги скаржник обгрунтував тим, що на момент винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 08.06.2016 року, постанови про стягнення виконавчого збору від 04.01.2017 року в межах виконавчого провадження №50997164 виконання рішення господарського суду Харківської області від 03.06.2015 року у справі №922/1344/15 було розстрочено, боржником виконувалось відповідно до встановленого графіку погашення заборгованості. У звязку з чим у державних виконавців не було правових підстав для винесення зазначених постанов. А враховуючи незаконність постанови про стягнення виконавчого збору від 04.01.2017 року постанова про арешт коштів боржника від 23.01.2017 року, що винесена підставі постанови від 04.01.2017 року, також є безпідставною.

Місцевий господарський суд розглянувши матеріали скарг ТОВ "ЛЕО" прийшов до висновку про задоволення скарг боржника, визнання дій державних виконавців незаконними, визнання оскаржуваних постанов від 08.06.2016 року, 04.01.2017 року, 23.01.2017 року недійсними та зняття арешту з грошових коштів на рахунках та всього рухомого і нерухомого майна боржника.

Колегія Донецького апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала господарського суду першої інстанції підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з ч. 1 ст. 116 ГПК України, виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" регламентовано, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З матеріалів справи вбачається, що постанова про відкриття виконавчого провадження №50997164 з виконання наказу господарського суду Харківської області №922/1344/15 від 19.06.2015 року винесена головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_11 04.05.2016 року.

ТОВ "ЛЕО" копію зазначеної постанови отримало 17.05.2016 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення (т. 6, а.с. 120) та про що зазначає сам боржник.

18.05.2016 року боржник звернувсь до господарського суду Харківської області із заявою про розстрочку виконання рішення у даній справі.

02.06.2016 року господарським судом Харківської області винесено ухвалу про задоволення заяви ТОВ "ЛЕО" та надано розстрочку виконання рішення господарського суду Харківської області від 03.06.2015 року у справі №922/1344/15 строком на 15 років.

Про прийняття зазначеної ухвали ТОВ "ЛЕО" повідомило державного виконавця шляхом направлення копії ухвали суду від 02.06.2016 року разом з листом від 07.06.2016 року. Про отримання зазначеного листа органом ДВС свідчить відбиток штемпелю вхідної кореспонденції від 08.06.2016 року.

08.06.2016 року державним виконавцем у межах виконавчого провадження №50997164 було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ТОВ "ЛЕО".

Згідно п. 12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 "Про судові рішення", ухвали господарських судів набирають законної сили в день їх винесення, якщо інше не передбачено законом (зокрема, частинами п'ятою та шостою статті 122-11 ГПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, на момент винесення державним виконавцем вищевказаної постанови була чинна ухвала господарського суду Харківської області від 02.06.2016 року про розстрочення виконання рішення суду від 03.06.2015 року у даній справі, а саме вказане рішення було розстрочено строком на 15 років - з червня 2016 року по квітень 2031 року зі сплатою до 10 числа кожного місяця за попередній місяць.

Таким чином, оскільки у вказаній ухвалі було встановлено сплата боржником боргу до 10 числа кожного місяця, станом на день прийняття постанови про арешт майна від 08.06.2016 року у боржника не було простроченої або несплаченої суми за рішенням суду від 03.06.2015 року у справі №922/1344/15.

Згідно зі ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-ХІV (який був чинним на момент винесення державним виконавцем постанови), за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про розстрочку виконання рішення; рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Однак незважаючи на наявність ухвали 02.06.2016 року про розстрочку виконння рішення господарського суду Харківської області від 03.06.2015 року та проінформаваність органу ДВС про зазначені обставини, старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_8 в межах виконавчого провадження №50997164 винесено постанову про арешт майна боржника.

Відповідно до змісту глави 4 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-ХІV (який був чинним на момент винесення державним виконавцем постанови), арешт є одним із заходів зі звернення стягнення на майно боржника; стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом.

Відповідно до ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-ХІV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, в т.ч., шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Таким чином, накладення державним виконавцем арешту на майно боржника здійснюється з метою примусового виконання рішення суду в межах виконавчого провадження.

Частиною першою ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-ХІV (який був чинним на момент винесення державним виконавцем постанови) визначено, що звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника є заходами примусового виконання рішень.

Згідно преамбули Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-ХІV (який був чинним на момент винесення державним виконавцем постанови), він визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Тому, за змістом наведених норм вбачається, що арешт майна боржника виконавчою службою є виконавчою дією, що спрямована на примусове виконання судового рішення, яке не виконане боржником у добровільному порядку, і має накладатися (здійснюватися) лише в розмірі і обсязі, необхідних для примусового виконання за виконавчим документом.

Однак, на момент винесення державним виконавцем постанови про арешт коштів боржника від 08.06.2016 року була чинна ухвала про розстрочення вирішення суду на 15 років, у зв'язку з чим у державного виконавця не було правових підстав для вчинення виконавчих дій з примусового виконання рішення шляхом звернення стягнення на майно боржника, а саме не було правових підстав для винесення постанови про арешт майна боржника, відповідно до цього суд вважає дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_8 з винесення у межах виконавчого провадження №50997164 постанови від 08.06.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження незаконними.

Як свідчать фактичні обставини справи, виконавчим органом зазначені вище відомості при здійсненні виконавчих дій враховані не були.

В звязку з вищевикладеним колегія Донецького апеляційного господарського суду погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про визнання недійсною постанови від 08.06.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесену у межах виконавчого провадження №50997164 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_8

Як вбачається з матеріалів справи, 04.01.2017 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 у межах виконавчого провадження №50997164 винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 103 298 469,87 грн.

На момент винесення зазначеної постанови виконання рішення господарського суду Харківської області від 03.06.2015 року у справі №922/1344/15 було відстрочене відповідно до постанови Донецького апеляційного господарського суду від 14.11.2016 року.

Про прийняття постанови Донецького апеляційного господарського суду від 14.11.2016 року боржником повідомлено орган ДВС шляхом направлення копії постанови суду, оригіналів платіжних доручень від 25.11.2016 року №5479 та №5480 разом з листом від 30.11.2016 року №30-11/16 (т. 6, а.с. 132).

Матеріали справи містять копії платіжних доручень про здійснення ТОВ "ЛЕО" платежів на виконання ухвали суду від 06.02.2016 року (т. 4, а.с. 24-32), що свідчить про добровільне виконання боржником рішення господарського суду Харківської області від 03.06.2015 року у справі №922/1344/15 у відповідності до встановленого графіку погашення заборгованості.

В подальшому, 23.01.2017 року в межах виконавчого провадження №50997164 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7 прийнято постанову про арешт коштів боржника на підставі постанови про стягнення виконавчного збору від 04.01.2017 року.

Крім того, при винесенні постанови про стягнення виконавчного збору від 04.01.2017 року та постанови про арешт коштів боржника від 23.01.2017 року державний виконавець керувався нормами Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-ХІV, який на момент винесення постанов, а саме з 05.10.2016 року втратив чинність, у звязку з прийняттям 02.06.2016 року Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII.

Щодо посилання державного виконавця у постанові про стягнення виконавчого збору та у постанові про накладення арешту на кошти боржника на те, що дане виконавче провадження було відкрите до набрання чинності Законом № 1404-VIII, та на п. 7 розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" зазначеного закону, відповідно до якого: "виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності Законом", то такі посилання є безпідставними, оскільки виконавчі дії та виконавче провадження не є тотожними поняттями, адже виконавче провадження це сукупність виконавчих дій (ст. 1 Закону), а стягнення виконавчого збору є окремою виконавчою дією, здійснення якої не було розпочато до набрання чинності Закону 1404-VIII (тобто до 05.10.2016 року).

Оскільки, під час дії Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-ХІV розпочато було виконавче провадження, а не конкретну виконавчу дію щодо стягнення виконавчого збору, державний виконавець 04.01.2017 року не мав правових підстав застосовувати норми не чинного Закону, а всі дії державного виконавця щодо винесення 04.01.2017 року постанови про стягнення виконавчого збору регулювалися та повинні були здійснюватися в межах чинного Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення; рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Зі змісту абз. 6 пп. 7.8 п. 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", абз. 3 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013р. №5-рп/2013 у справі №1-7/2013 можна зробити висновок, що ухвала господарського суду про розстрочку виконання рішення спрямована на забезпечення повного виконання рішення суду і відповідного судового наказу та є допоміжним процесуальним актом (документом) реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення; така ухвала має похідний характер від рішення суду, яким справу вирішено по суті, і є обовязковою для державної виконавчої служби при виконанні відповідного судового наказу у межах відкритого виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Згідно із п. 6 розд. ІІІ "Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження" Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5, у разі предявлення до виконання виконавчого документа, за яким надана розстрочка виконання, виконавче провадження відкривається в частині, за якою сплинув строк сплати; виконавчий збір та основна винагорода приватного виконавця стягуються із сум (суми), за якими (якою) сплинув строк сплати.

З урахування наведеного вище, постанова про стягнення виконавчого збору може бути винесена лише у разі порушення боржником встановленого судом графіку платежів, несплати боржником коштів і лише на суму, за якою сплинув строк сплати та яка залишилась несплаченою і може бути фактично стягнута в примусовому порядку виконавчою службою. Зазначені обставини при винесенні оскаржуваних постанов державним виконавцем не досліджувалися та не встановлювалися.

Крім того, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем виключно дій по фактичному стягненню з боржника присуджених за виконавчим документом сум.

Проте, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження №50997164, державним виконавцем не було стягнуто за наказом господарського суду Харківської області від 19.06.2015 року №922/1344/15 жодних сум, а відтак за приписами ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" підстави для стягнення виконавчого збору у державного виконавця були відсутні, оскільки виконавчий збір обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

Враховуючи вищенаведене та те, що станом на 04.01.2017 року боржником не було порушено встановлений ухвалою та постановою про розстрочку графік здійснення платежів щодо виконання рішення господарського суду Харківської області від 03.06.2015 року у даній справі, підстави для винесення постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчої служби станом на 04.01.2017 року були відсутні.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає вірним висновок господарського суду Харківської області щодо визнання дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 з винесення у межах виконавчого провадження №50997164 постанови від 04.01.2017 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 103298469,87 грн. незаконними.

Що стосується постанови про арешт коштів боржника від 23.01.2017 року, прийняту в межах виконавчого провадження №50997164 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7, колегія суддів зазначає наступне.

Враховуючи, що у державного виконавця не було правових підстав для прийняття постанови про стягнення виконавчного збору від 04.01.2017 року, зазначена постанова є такою, що прийнята з порушенням норм права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку та визнав постанову про арешт коштів боржника від 23.01.2017 року недійсною.

Що стосується зняття арешту з грошових коштів, що містяться на рахунках та зняття арешту з усього рухомого та нерухомого майна боржника, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій ст. 61 цього закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Частиною 5 вказаної статті передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Як встановлено з матеріалів справи, 04.01.2017 року в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_12 було здійсненно перевірку законності дотримання державним виконавцем вимог чинного законодавства України при здійсненні виконавчих дій у виконавчому провадженні №50997164 з примусового виконання наказу №322/1344/15 виданого 19.06.2015 року господарським судом Харківської області та встановлено неправомірність дій головного державного виконавця відділу ОСОБА_11 в частині невинесення постанови про стягнення виконавчого збору, про що винесено відповідну постанову.

Та не зважаючи на обізнаність в.о. начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_12 про наявність розстрочки виконання рішення від 03.06.2015 року, ним не зазначено про порушення норм чинного законодавства старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_8 з винесення у межах виконавчого провадження №50997164 постанови від 08.06.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, арешт не знято.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції щодо задоволення скарг ТОВ "ЛЕО" про визнання незаконними дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 з винесення у межах виконавчого провадження №50997164 постанови від 04.01.2017 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 103 298 469,87 грн.; визнання незаконними дій головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7 з винесення у межах виконавчого провадження №50997164 постанови від 23.01.2017 року про арешт коштів боржника; визнання недійсною постанови від 04.01.2017 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 103 298 469,87 грн., винесену у межах виконавчого провадження №50997164 головнимдержавним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6; визнання недійсною постанови від 23.01.2017 року про арешт коштів боржника, винесену у межах виконавчого провадження №50997164 головнимдержавним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції ОСОБА_7; зняття арешту з грошових коштів боржника; визнання незаконними дій старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_8 з винесення у межах виконавчого провадження №50997164 постанови від 08.06.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; визнання недійсною постанови від 08.06.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесену у межах виконавчого провадження №50997164 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_8; зняття арешту з усього рухомого та нерухомого майна, що належить ТОВ "ЛЕО", що накладений у межах виконавчого провадження №50997164 постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_8 від 08.06.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також відміну оголошення заборони на його відчуження.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала господарського суду Харківської області від 17.05.2017 року у справі №922/1344/15 є законною, обґрунтованою, прийнятою із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права і підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105, 106, 1212 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу господарського суду Харківської області від 17.05.2017 року у справі №922/1344/15 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 17.05.2017 року у справі №922/1344/15 залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом 20 днів.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Судді: Н.В. Будко

ОСОБА_2