ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2017 р.Справа № 922/3369/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Семенову О.Є.

розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства "Науково-виробнича фірма "Юнітек", м.Харків
до Фермерського господарства "Скарбниця", с.Григорівка Харківської області
про стягнення 853880,00грн.
за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 01.09.2017

від відповідача: ОСОБА_2, договір №2017/10 від 04.10.2017,

ОСОБА_3, довіреність від 21.02.2017

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Науково-виробнича фірма "Юнітек" (далі за текстом - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Фермерського господарства "Скарбниця" (далі за текстом - відповідач) про стягнення 158850,00грн.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором поставки №ТК012 від 10.03.2016 щодо оплати отриманого товару та наданих послуг по збиранню соняшника.

В судових засіданнях 20.11.2017 та 04.12.2017 судом оголошувалися перерви до 04.12.2017 та 13.12.2017, відповідно.

20 листопада 2017 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої він просить стягнути з відповідача заборгованість за договором поставки №ТК012 від 10.03.2016 в розмірі 853880,00грн. Заява мотивована тим, що при подачі позову позивач посилався на акт взаємозаліку №175 від 16.07.2016 як на доказ часткового (в розмірі 695030,00грн.) погашення відповідачем своєї заборгованості. Однак рішенням господарського суду Харківської області від 06.11.2017 у справі №922/2796/17 встановлено, що проведення взаємозаліку за актом від 16.07.2016 є неможливим, оскільки строк виконання зобов'язань за договором №ТК012 від 10.03.2016 на момент підписання цього акту не настав. З урахуванням викладеного, позивач збільшив розмір заборгованості відповідача за договором №ТК012 від 10.03.2016 на суму, що була передбачена цим актом, а саме: на 695030,00грн.

Частиною 4 статті 22 ГПК України передбачено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Враховуючи те, що вищевказана заява відповідає вимогам процесуального законодавства та не порушує чиїх-небудь прав, а також подана з наданням доказів доплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, вона приймається судом. У зв'язку з цим, у даній справі розглядаються позовні вимоги про стягнення з відповідача 853880,00грн.

Відповідач у відзиві та письмових поясненнях проти позову, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, заперечив у повному обсязі. Вказує, що виконані за актом надання послуг №1608 від 2410.2016 послуги по збиранню соняшника не є предметом договору поставки №ТК012 від 10.03.2016, на який посилається позивач як на підставу своїх вимог. Крім того, вказує, що ним були в повному обсязі виконані зобов'язання перед позивачем в порядку, передбаченому укладеним між сторонами договором застави №1 від 15.05.2016, шляхом передачі сільськогосподарської продукції, а саме: озимої пшениці на суму 1453929,00грн. та соняшнику на суму 1877218,20грн., що підтверджується копією видаткових накладних №1 від 15.07.2016, №1 від 15.07.2016 та №1 від 24.10.2016.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд його задовольнити. При цьому, вказує, що підставою для складання сторонами акту надання послуг №1608 від 24.10.2016 є саме Договір №ТК012 від 10.03.2016, а тому даний акт є невід'ємною частиною Договору поставки №ТК012. Вважає, що після укладення цього акту сторонами Договору поставки №ТК012 від 10.03.2016 набув ознак змішаного договору (договору поставки та договору про надання послуг). Щодо посилань відповідача на договір застави №1 від 15.05.2016 позивач вказує, що надані відповідачем накладні не містять будь-яких посилань на вказаний договір застави, до того ж відповідачем не доведено факту вчинення позивачем дій, передбачених статтями 27, 29 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", необхідних для звернення стягнення на заставлене рухоме майно.

Представники відповідача в судовому засіданні підтримали заперечення проти позову з підстав, викладених у відзиві та письмових запереченнях.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши представників сторін, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

10 березня 2016 року між позивачем, як продавцем, та відповідачем, як покупцем, укладено договір поставки засобів захисту рослин та/або мікродобрив №ТК012 (далі за текстом - Договір поставки).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Договору поставки продавець зобов'язується поставити і передати покупцю в строки, передбачені цим Договором, продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - товар) в асортименті, кількості та за цінами згідно відповідних Додатків (Специфікацій, видаткових накладних) до цього Договору, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму у розмірі та в порядку, визначених у цьому Договорі.

Орієнтовні номенклатура, асортимент, кількість, ціна та загальна вартість Товару визначаються специфікаціями у відповідних Додатках до цього Договору (надалі - Додатки). Фактична номенклатура, асортимент та кількість товару, що постачається продавцем, визначаються у видатковій накладній на поставку товару.

Відповідно до пункту 2.4 Договору поставки товар що був переданий покупцю в межах цього Договору тільки згідно накладних (без укладення інших письмових угод - додатків), має бути ним оплачений не пізніше 10 днів з моменту його отримання за відповідною накладною.

Також сторонами складені та підписані додатки до Договору поставки, якими визначено асортимент, ціну товару, що поставляється за цим Договором, а також визначений порядок розрахунків - 50% оплата у строк до 30.07.2016, решта 50% оплата у строк до 20.10.2016.

На виконання умов Договору поставки позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 800864,00грн., про що свідчать підписані обома сторонами видаткові накладні: №1423 від 13.09.2016 на суму 24000,00грн., №290 від 08.04.2016 на суму 188000,00грн., №983 від 08.06.2016 на суму 379224,00грн., №996 від 09.06.2016 на суму 177120,00грн., №1111 від 22.06.2016 на суму 20670,00грн., №1422 від 08.09.2016 на суму 11850,00грн.

Відповідач повернув позивачу частину товару на суму 69984,00грн., що підтверджується накладною від 22.06.2016 №14.

Таким чином, розмір заборгованості відповідача за отриманий згідно Договору поставки товар складає 695030,00грн.

Крім того, сторонами складено та підписано акт надання послуг №1608 від 24.10.2016, яким підтверджується факт надання позивачем та прийняття відповідачем послуг по збиранню соняшнику на суму 123000,00грн.

При складанні даного акту сторони вказали, що дані послуги надано на підставі саме договору №ТК012 від 10.03.2016. Тим самим сторони фактично поширили на вказані правовідносини умови Договору поставки №ТК012 від 10.03.2016, у тому числі щодо порядку оплати.

В матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем отриманого товару та наданих послуг шляхом перерахування грошових коштів позивачу, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що заборгованість відповідача за поставлений згідно Договору поставки №ТК012 від 10.03.2016 товар в розмірі 695030,00грн.грн., а розмір заборгованості за надані послуги по збиранню соняшнику згідно акту надання послуг №1608 від 24.10.2016 складає на суму 123000,00грн.

Разом із тим, згідно пункту 2.8 Договору поставки у випадку неспроможності покупця провести розрахунки у встановлений відповідним Додатком строк покупець зобов'язується здійснити погашення заборгованості шляхом продажу (постачанням) сільськогосподарської продукції.

Відповідачем надано суду накладну №1 від 15.07.2016, відповідно до якої він на підставі договору №ТК012 від 10.03.2016 передав позивачу у власність озиму пшеницю у кількості 484,643т. на загальну суму 1453929,00грн.

Таким чином, оскільки вартість переданої позивачу сільськогосподарської продукції (1453929,00грн.) є вищою за вартість переданого відповідачу товару (695030,00грн.) та наданих послуг (123000,00грн.), у відповідача станом на момент звернення позивача з даним позовом була відсутня заборгованість за Договором поставки №ТК012 від 10.03.2016.

Суд також приймає до уваги і те, що в забезпечення договору поставки товару №ТК012 від 10.03.2016 між відповідачем, як заставодавцем, та позивачем, як заставодержателем, укладено договір застави №1 від 15.05.2016. Відповідно до п.1.1 Договору застави в порядку та на умовах , визначених цим Договором та чинним законодавством заставодержатель має право у разі невиконання заставодавцем своїх обов'язків за основним договором одержати задоволення за рахунок, передбаченого в п.1.4 цього договору заставленого рухомого майна, (надалі іменується "товар"), переважно перед іншими кредиторами заставодавця.

Відповідно до п.1.4. Договору застави під товаром в цьому Договорі розуміється майбутній урожай озимої пшениці та соняшнику 2016 року на землях ФГ "Скарбниця".

Відповідно до ч. 4 ст. 29 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі набуття обтяжувачем права власності на предмет забезпечувального обтяження відповідне зобов'язання, забезпечене обтяженням, вважається повністю викопаним і обтяжувач не вправі пред'являти боржнику інші вимоги у зв'язку з виконанням цього зобов'язання.

Отже, у зв'язку з набуттям позивачем права власності па предмет застави шляхом отримання його за накладною №1 від 15.07.2016 на суму 1453929,00 грн. зобов'язання за Договором поставки №ТК012 від 10.03.2016 слід вважати повністю виконаним.

Доводи позивача про невчинення ним дій, передбачених статтями 27, 29 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", не спростовують факту задоволення своїх вимог за рахунок отриманої від відповідача сільськогосподарської продукції.

За таких обставин, в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в установленому законодавством порядку.

Повне рішення складено 18.12.2017 р.

Суддя ОСОБА_4