РІШЕННЯ

13 грудня 2017 рокуСправа № 921/634/17-г/7

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Стадник М.С.

розглянув справу

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго" вул. Енергетична, 2, Тернопіль, Тернопільська область, 46010

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 вул. Вільхова, 6/34, Тернопіль, Тернопільська область, 46003

про стягнення 50 813,96 грн., з яких: 45 022,33 грн. - основний борг, 3 778,65 грн. - пеня, 1 519,98 грн. - інфляційні нарахування, 493,00 грн. - 3% річних.

За участі представника позивача ОСОБА_2, довіреність №5499/25 від 21.12.2016р.

Суть справи:

Відкрите акціонерне товариство "Тернопільобленерго" звернулось з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 50 813,96 грн., з яких: 45 022,33 грн. - основний борг, 3 778,65 грн. - пеня, 1 519,98 грн. - інфляційні нарахування, 493,00 грн. - 3% річних.

Ухвалою суду від 10.11.2017р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 05.12.2017р. та зобов'язано сторони подати додаткові матеріали.

Ухвалою суду від 05.12.2017р., за клопотанням відповідача, розгляд справи відкладався до 13.12.2017р., для надання можливості відповідачу надати витребувані судом матеріали.

Представник позивача в судовому засіданні 13.12.2017р. підтримав позовні вимоги та просить задоволити їх в сумі 46 453,96 грн., з яких: 40 662,33 грн. - основний борг, 3 778,65 грн. - пеня, 1 519,98 грн. - інфляційні нарахування, 493,00 грн. - 3% річних. В частині позовних вимог 4 360,00 грн. суми основного боргу, які перераховані відповідачем після порушення провадження у справі, просить провадження припинити за відсутністю предмету спору. На обґрунтування позовних вимог посилається на норми чинного законодавства, згідно яких відповідач, у разі порушення грошових зобовязань, повинен, на вимогу кредитора, сплатити суму нарахованих санкцій, річні та інфляційні нарахування.

Відповідач не подав витребуваного відзиву на позов, хоча про розгляд справи повідомлений, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, а саме ухвал суду від 10.11.2017р. та 05.12.2017р.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в процесі розгляду справи пояснення представника позивача, судом встановлено:

- між Відкритим акціонерним товариством "Тернопільобленерго" в особі в.о. голови правління генерального директора ОСОБА_3, який діяв на підставі Статуту (надалі Власник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_4) укладено Договір №357 від 28.12.2016р., відповідно до умов якого сторони взяли на себе зобовязання:

- Власник надає ОСОБА_4 право користування опорами повітряних ліній електропередавання напругою 0,4-10 кВ (надалі ПЛ 0,4-10 кВ) в Тернопільській області для підвішування на них ліній волоконно-оптичного кабелю звязку (надалі ВОЗО), а ОСОБА_4 зобов'язується вносити щомісячну плату за використання опор ПЛ 0,4-10 кВ, яка визначається, виходячи з вартості використання однієї опори та кількості опор, які використовує ОСОБА_4, згідно Додатку №2 до Договору. На дату укладення Договору вартість використання однієї опори за 1 місяць, згідно із Додатками №1 та №2 до Договору становить: - ПЛ 0,4 кВ 10,09 грн., в тому числі ПДВ 1,68 грн.; - ПЛ 10 кВ 15,55 грн., в тому числі ПДВ 2,59 грн. Розмір плати розраховується, виходячи з кількості опор, які використовуються на початок місяця та протягом цього місяця залишається незмінним (п.п. 1.1, 1.2, 3.1 Договору);

- оплата за користування опорами ліній електропередач 0,4-10 кВ за перший поточний по даті укладення Договору місяць вноситься ОСОБА_4 в першому поточному місяці на умовах попередньої оплати, на основі авансового рахунку, сформованого Власником, а в подальшому на умовах 100% попередньої оплати до 12 числа місяця, в якому відбувається користування опорами; починаючи з другого місяця користування опорами ПЛ 0,4-10 кВ, вартість використання однієї опори за кожний календарний місяць підлягає індексації на встановлений індекс інфляції за попередній місяць, у разі якщо він перевищує 100% (п.п. 3.2, 3.3 Договору);

- оплата здійснюється у національній валюті України, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Власника, зазначений у рахунку. ОСОБА_4 сплачує рахунок до 20 числа місяця, в якому відбувається користування опорами (п. 3.4 Договору);

- Сторони щомісячно засвідчують факт надання послуг ОСОБА_4 здачі-прийняття робіт (надання послуг), який на початку кожного місяця Власник надає ОСОБА_4 за попередній місяць у двох примірниках. Один екземпляр ОСОБА_4 повинен підписати та повернути Власнику не пізніше 5 числа місяця, наступного за звітним, а у разі непідписання та/або повернення ОСОБА_4 у вказаний термін ОСОБА_4 та ненадання Власнику з цього приводу обґрунтованої письмової відмови, такий ОСОБА_4 вважається погодженим ОСОБА_4 (п.п. 3.5 3.7 Договору);

- Власник має право в односторонньому порядку змінювати розмір плати за використання опор ПЛ 0,4-10 кВ, вказаної в п. 3.1 Договору, про що повідомляється ОСОБА_4 у термін за 30 календарних днів до дати зміни оплати (п. 3.8 Договору);

- у разі закінчення строку дії, припинення (розірвання) Договору, ОСОБА_4 сплачує плату за використання опор до дня повернення майна за ОСОБА_4 здачі-прийняття робіт (надання послуг) включно. Закінчення строку дії Договору не звільняє ОСОБА_4 від обовязку сплатити заборгованість по оплаті, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, передбачені Договором (п. 3.9 Договору);

- за порушення термінів та/або порядку оплати, ОСОБА_4 сплачує Власникові пеню в розмірі 0,3% від суми, належної до сплати за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ (п. 5.3 Договору);

- Договір набуває чинності з 01.01.2017р. та діє до 31.12.2017р. (п. 6.1 Договору).

Додатком №1 до Договору №357 від 28.12.2016р. "Протокол узгодження договірної ціни" Сторони домовились про розмір договірної плати за використання опор повітряних ліній електропередавання напругою 0,4-10 кВ, а саме: - ПЛ 0,4 кВ 10,09 грн., в тому числі ПДВ 1,68 грн., в місяць за 1 опору лінії із сумісним підвішуванням; - ПЛ 10 кВ 15,55 грн., в тому числі ПДВ 2,59 грн., в місяць за 1 опору лінії із сумісним підвішуванням. Даний протокол є підставою для проведення розрахунків і платежів між ОСОБА_4 і Власником.

Додатком №2 до Договору №357 від 28.12.2016р. Сторонами погоджено "Перелік повітряних ліній електропередавання напругою 0,4-10 кВ ВАТ "Тернопільобленерго", опори яких використовуються для сумісного підвішування ліній волоконно-оптичного кабелю звязку ФОП ОСОБА_1 в Тернопільській області".

Як встановлено матеріалами справи, на виконання умов договору позивач надав відповідачу послуги з використання опор повітряних ліній електропередавання напругою 0,4-10 кВ за період січень жовтень 2017р. за розрахунком позивача на загальну суму 84 450,79 грн., що підтверджується рахунками-фактурами на оплату: №ТЕ-0001126 від 17.02.2017р. на суму 8 109,04 грн., №ТЕ-0001125 від 17.02.2017р. на суму 8 020,81 грн., №ТЕ-0001185 від 10.03.2017р. на суму 8 190,14 грн., №ТЕ-0001247 від 11.04.2017р. на суму 8 337,55 грн., №ТЕ-0001300 від 11.05.2017р. на суму 8 412,59 грн., №ТЕ-0001425 від 12.06.2017р. на суму 8 521,96 грн., №ТЕ-0001527 від 10.07.2017р. на суму 8 658,31 грн., №ТЕ-0001720 від 11.08.2017р. на суму 8 675,63 грн., №ТЕ-0001756 від 11.09.2017р. на суму 8 675,63 грн., № ТЕ-0001896 від 10.10.2017р. на суму 8 849,14 грн. та актами здачі-прийняття робіт: №1011-000380 від 31.01.2017р. на суму 8 020,81 грн., №1011-000381 від 28.02.2017р. на суму 8 109,04 грн., №1011-000585 від 31.03.2017р. на суму 8 190,14 грн., №1011-000842 від 30.04.2017р. на суму 8 337,55 грн., №1011-001046 від 31.05.2017р. на суму 8 412,59 грн., №1011-001464 від 30.06.2017р. на суму 8 521,96 грн., №1011-001791 від 31.07.2017р. на суму 8 658,31 грн., №1011-002140 від 31.08.2017р. на суму 8 675,63 грн., №1011-002354 від 30.09.2017р. на суму 8 675,63 грн., №1011-002733 від 31.10.2017р. на суму 8 849,14 грн., які підписані односторонньо позивачем.

У відповідності до п. 3.7 Договору, не підписавши ОСОБА_4 здачі-прийняття робіт (надання послуг) та не надавши позивачу з цього приводу обґрунтованої письмової відмови, такі вважаються погодженими користувачем.

Відповідачем частково виконано зобов`язання згідно договору №357 від 28.12.2016р., шляхом сплати боргу в розмірі 39 380,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями: №496 від 07.03.2017р. на суму 4 400,00 грн. (за січень 2017р.), №497 від 07.03.2017р. на суму 4 400,00 грн. (за лютий 2017р.), №518 від 19.04.2017р. на суму 4 400,00 грн. (за березень 2017р.), №527 від 04.05.2017р. на суму 4 400,00 грн. (за квітень 2017р.), №552 від 14.06.2017р. на суму 4 300,00 грн. (за травень 2017р.), №558 від 06.07.2017р. на суму 4 400,00 грн. (за червень 2017р.), №579 від 23.08.2017р. на суму 4 360,00 грн. (за липень 2017р.), №586 від 08.09.2017р. на суму 4 360,00 грн. (за серпень 2017р.), №601 від 10.10.2017р. на суму 4 360,00 грн. (за вересень 2017р.)., у зв'язку з чим сума боргу на день подачі позову, за даними розрахунку позивача, склала 45 022,33 грн.

Для досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача направлено претензії: від 11.04.2017р. №1628/37, від 26.04.2017р. №1801/37, від 25.05.2017р. №2195/37, від 26.06.2017р. №2593/37, від 31.07.2017р. №3115/37, від 06.09.2017р. №3617/37, від 02.10.2017р. №4071/37, з вимогою погашення заборгованості за січень вересень 2017р., які залишені відповідачем без оплати, що стало підставою для звернення позивачем до суду із позовом.

Позивач просить стягнути основний борг, а також пеню, річні та інфляційні втрати за порушення строків проведення оплати.

Суд, на підставі ст. 43 ГПК України, оцінивши подані позивачем докази, наведені в процесі розгляду справи представником позивача доводи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, при цьому, суд виходив із наступного:

- укладений між сторонами договір, за своєю правовою природою, є договором сервітуту, порядок укладення та виконання якого регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та іншими актами цивільного законодавства;

- відповідно до ч. 1 ст. 401, ч. 3 ст. 404 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо) для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом;

- сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

При цьому, зміст сервітуту має визначати обсяг прав щодо користування особою чужим майном, строк користування таким майном. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду (ст. ст. 402, 403 ЦК України).

- збитки, завдані власникові (володільцеві) нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах (ч. 7 ст. 403 ЦК України);

- відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться;

- частинами 1, 3 ст. 202 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 202 - 205 ГК України, ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема, за ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджено, що сторони встановили сервітут шляхом укладення договору, в якому передбачили строк проведення платежів до 20 числа місяця, в якому відбувається користування опорами шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача, зазначений у рахунку.

Судом встановлено, що в процесі розгляду справи відповідач частково сплатив основний борг в сумі 4 360,00 грн. за жовтень 2017р., що підтверджується платіжним дорученням №620 від 13.11.2017р.

Провадження у справі в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 4 360,00 грн. припиняється у відповідності до вимог п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України за відсутності предмета спору.

Щодо заявленої суми основного боргу 40 662,33 грн., то суд, перевіривши на відповідність розрахунок суми заявлених позивачем позовних вимог, встановив правомірність нарахування основної заборгованості, з врахуванням оплачених сум, на суму 37 213,69 грн., оскільки позивачем неправомірно розраховано за кожний місяць, починаючи з березня по жовтень 2017р., вартість використання опор з врахуванням індексу інфляції за всі місяці, а не за попередній, як це передбачено п. 3.3 Договору (січень 8 020,81 грн.; лютий 8 109,04 грн.; березень 8 101,02 грн.; квітень 8 165,18 грн.; травень 8 093,00 грн.; червень 8 125,08 грн.; липень 8 149,14 грн.; серпень 8 036,85 грн.; вересень 8 020,81 грн. та жовтень 8 181,23 грн., всього 81 002,16 - 4 360,00 - 39 380,00 48,47 (переплата на початок лютого ) = 37 213,69 грн.).

В частині стягнення основного боргу у сумі 3 448,64 грн. відмовляється, як надмірно заявленої.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачені ст. 625 ЦК України, втрати пов'язані з інфляційними процесами в державі, за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, а три проценти річних - платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, тому дані платежі не є відповідальністю за порушення грошового зобов'язання і не відносяться до санкцій.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України, 230 ГК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею), іншими видами забезпечення встановленими договором або законом. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно частини 6 статті 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно ст.ст. 1, 2 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" від 22.11.1996р., платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, при цьому розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 258 ЦК України та ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано та стягуються такі санкції протягом строку позовної давності в один рік, при цьому, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України.

Передбачений сторонами розмір відповідальності за порушення грошового зобовязання у п. 5.3 умов договору відповідає розміру, встановленому Законом та ч. 6 ст. 231 ГК України.

Позивачем на суму простроченої заборгованості за квітень жовтень 2017р. правомірно нараховані 475,81 грн. 3% річних та 3 058,97 грн. пені, які підлягають до задоволення, як обґрунтовано заявлені.

В частині стягнення 17,19 грн. 3 % річних та 719,68 грн. пені відмовляється, як надмірно заявлені.

Крім того, відповідно до розрахунку суми позову, позивачем застосовано не встановлений законом спосіб нарахування пені, а саме шестимісячний період відраховано не від дня, коли зобов'язання мало бути виконане, а за шість місяців перед подачею позову (з травня по жовтень 2017р.), що не відповідає ст. 258 ЦК України та ст. 232 ГК України.

В частині стягнення 1 519,98 грн. інфляційних нарахувань в позові відмовляється, оскільки втрати від інфляції враховані позивачем у сумі боргу, а нарахування інфляційних втрат на інфляційні втрати чинним законодавством не передбачено.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82, 84 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (вул. Вільхова, 6/34, Тернопіль, Тернопільська область, 46003, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Відкритого акціонерного товариства "Тернопільобленерго" (вул. Енергетична, 2, Тернопіль, Тернопільська область, 46010, ідентифікаційний код 00130725) 37 213 (тридцять сім тисяч двісті тринадцять) грн. 69 коп. основного боргу, 475 (чотириста сімдесят пять) грн. 81 коп. 3% річних, 3 058 (три тисячі п'ятдесят вісім) грн. 97 коп. пені та 1 283 (одна тисяча двісті вісімдесят три) грн. 04 коп. судового збору.

3. В частині стягнення 4 360,00 грн. основного боргу провадження у справі припинити.

4. В іншій частині позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня підписання рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено "22" грудня 2017 року.

Суддя М.С. Стадник