КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2017 р. Справа№ 911/2545/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Мартюк А.І.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Колесник В.М. (довіреність №80/07.1-9/18071 від 30.12.2016 р.)

від відповідача - Лахтарін І.А. (довіреність №0107 від 01.07.2017 р.),

Пухальська Н.С. (довіреність №0107 від 01.07.2017 р.)

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія»

на рішення господарського суду Київської області від 30.10.2017 р.

у справі №911/2545/17 (суддя Янюк О.С.)

за позовом Державного підприємства «Український державний центр радіочастот»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія»

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ :

Державне підприємство «Український державний центр радіочастот» звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» про стягнення суми штрафних санкцій у розмірі 159000,00 грн.

В ході розгляду даної справи в суді першої інстанції позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій останній просив стягнути з відповідача суму штрафних санкцій у розмірі 180500,00 грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 30.10.2017 р. позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача 180500,00 грн. штрафних санкцій та 2707,50 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 30.10.2017 р. та прийняти нове, яким в позові відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з невідповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, не досліджено належним чином надані докази, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

Представники відповідача в судовому засіданні повністю підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, просили скаргу задовольнити, рішення скасувати, в позові відмовити.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

29.12.2015 р. між ДП «УДЦР» (замовник) та ТОВ «ВБК «Мрія» (генпідрядник) укладений договір генпідряду №326 (з урахуванням додаткових угод №№1-5), відповідно до п.п.1.1, 1.2 яких замовник доручає і оплачує, а генпідрядник зобов'язується на свій ризик, своїми силами і засобами відповідно до затвердженої проектної документації та умов цього договору виконати будівельні роботи на об'єкті «Будівництво адміністративно-технічного корпусу з підземним паркінгом» за адресою: м. Київ, проспект Перемоги, 15 км, а також зобов'язується здати роботи замовнику у встановлений цим договором строк. Склад та обсяги робіт, що доручається до виконання генпідряднику, визначені проектною документацією.

Для придбання будівельних матеріалів, конструкцій, виробів, тощо, замовник здійснює перерахунок авансового платежу генпідряднику у розмірі 50% (з урахуванням ПДВ 20%) від запланованого замовником виконання робіт на поточний рік, зазначений у додатку №3 (п. 11.2 договору).

Як зазначено в п. 11.4 договору (з урахуванням додаткової угоди №4 від 08.08.2016 р., а.с. 34), генпідрядник протягом 60 календарних днів від дати надходження авансового платежу на розрахунковий рахунок, зобов'язується звітувати перед замовником про цільове використання такого платежу. При цьому генпідрядник надає замовнику засвідчені належним чином копії підтверджуючих таке використання документів, що визначені в п. 1.1 додаткової угоди №4 від 08.08.2016 р. до договору.

Строком дії договору є час, протягом якого сторони будуть здійснювати свої права та виконувати свої обов'язки відповідно до договору - до 31.12.2017 р., але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (п. 18.1 договору).

25.07.2016 замовник перерахував на рахунок генпідрядника аванс у розмірі 2500000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1395.182 (а.с. 41) та 05.08.2016 р. у розмірі 1900000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №14018 (а.с. 42).

Як зазначає відповідач фактично йому аванс був перерахований 25.07.2016 р. та 05.08.2016 р. відповідно.

19.12.2016 р. сторонами договору були підписані довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (КБ-3) і акт №7 приймання виконаних будівельних робіт за період з 1 вересня по 30 листопада 2016 року (КБ-2в) на загальну суму 3168301,97 грн. (а.с. 65-74).

30.12.2016 р. сторонами були підписані довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (КБ-3) і акт №8 приймання виконаних будівельних робіт за період за грудень 2016 року (КБ-2в) на загальну суму 2394948,31 грн. (а.с. 75-81).

25.05.2017 р. позивач надіслав відповідачу лист № 80/18.4.1/7771, в якому просив надати замовнику всі необхідні документи, передбачені п.11.4 Договору, які підтвердять використання генпідрядником сплачених замовником авансів (а.с.46). У свою чергу, на виконання зазначеного листа, відповідач надав позивачу інформацію та відповідні документи на її підтвердження, що підтверджується листом від 14.07.2017 №64/13К (а.с.47-49).

Проте, як зазначає позивач, останній визнає акти виконаних робіт на загальну суму 2958206,93 грн., тобто відповідачем надано звіт про цільове використання авансового платежу у розмірі 2500000,00 грн. Документів та відповідного звіту щодо цільового використання авансу у розмірі 1900000,00 грн. відповідачем надано не було.

Водночас, із матеріалів справи вбачається, що починаючи з травня 2017 року генпідрядник почав періодично інформувати замовника про використання отриманого ним авансу, в порядку встановленому п. 11.4 договору (а.с.82-89).

Із змісту службової записки ДП «УДЦР» від 25.09.2017 р. №18.4.1/240 вбачається, та зазначена обставина не спростовується відповідачем, що станом на 20.09.2017 р. генпідрядник надав звіт про цільове використання авансу у розмірі 1900000,00 грн. (а.с.101).

Враховуючи те, що відповідач порушив умови п. 11.4 договору в частині вчасного надання документів, що підтверджують цільове використання авансового платежу, позивачем була нарахована штрафна санкція. Оскільки, штрафна санкція у добровільному порядку відповідачем сплачена не була, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, зокрема, з договорів та інших правочинів (угод).

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором будівельного підряду, який недійсним у судовому порядку не визнавався, у зв'язку з чим, у силу ст. 629 ЦК України, він є обов'язковим для виконання сторонами.

Частинами 1, 3 ст. 875 ЦК України встановлено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Як зазначено вище, позивач перерахував відповідачу аванс: у розмірі 2500000,00 грн. - 25.07.2016 р., про який останній повинен був відзвітувати до 22.09.2016 р. (протягом 60 календарних днів); у розмірі 1900000,00 грн. - 05.08.2016 р., про який останній повинен був відзвітувати до 04.10.2016 р. (протягом 60 календарних днів). Проте, доказів, які вказують на належне (вчасне) виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань згідно п. 11.4 договору, відповідачем не надано.

Відповідно до п. 15.2 договору, генпідрядник несе відповідальність за порушення зі своєї вини/за вини третіх осіб, залучених до виконання цього договору генпідрядником, таких зобов'язань за договором, а саме, у разі затримки надання звітних документів згідно п. 11.4 цього договору, генпідрядник зобов'язаний сплатити замовнику договірну санкцію у розмірі 500,00 грн. за кожен день затримки.

З матеріалів справи вбачається, та відповідачем не спростовується, що про цільове використання коштів останній почав звітувати перед позивачем лише з травня 2017 року (надав звіт за використання 2500000,00 грн.), остаточно ТОВ «ВБК «Мрія» прозвітувало ДП «УДЦР» про цільове використання, зокрема, авансу у розмірі 1900000,00 грн. - 20.09.2017 р. (а.с. 88-89, 101). Отже, відповідач затримав виконання свого зобов'язання за п. 11.4 договору на 361 календарний день (з 23.09.2016 р. по 20.09.2017 р.).

Порушення відповідачем вимог п. 11.4 договору підтверджується значною кількістю листів, що знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст. 2 цього Кодексу (ст.230 ГК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 2 ст. 883 ЦК України встановлено, що за невиконання або неналежне виконання обов'язків за договором будівельного підряду підрядник сплачує неустойку, встановлену договором або законом, та відшкодовує збитки в повному обсязі.

Так, сторони, зокрема, у п. 15.2 договору, на власний розсуд визначили розмір штрафної санкції (неустойки) - 500,00 грн. за кожен день затримки.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у позивача наявні підстави для застосування до відповідача штрафних санкцій у розмірі 180500,00 грн. (361 день*500,00 грн).

Твердження відповідача, що між ним та позивачем були підписані відповідні акти приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в, що в свою чергу є належним виконанням ним п. 11.4 договору оцінюється колегією суддів критично, оскільки зазначеним пунктом договору визначений спосіб звітування, який не обмежується підписаними актами приймання виконаних будівельних робіт, а й передбачає надання засвідчених належним чином копії підтверджуючих таке використання документів (договори, акт приймання виконаних робіт та/або платіжне доручення, видаткові/товарно-транспортні накладні тощо).

Твердження відповідача, що затримка мала місце на 229 днів, а не на 361 як зазначає позивач, колегія суддів вважає недоведеним, оскільки доказів, які б підтверджували остаточне виконання ТОВ «ВБК «Мрія» п. 11.4 договору саме 17.05.2017 р., останнім суду надано не було, а тому суд позбавлений можливості встановити зазначену обставину.

Щодо посилань відповідача на те, що аванс у розмірі 1900000,00 грн. був витрачений на послуги згідно договору №27/17 від 05.09.2017 р., то колегія суддів звертає увагу, що відповідно до платіжного доручення №14018 від 05.08.2016 р. зазначені кошти були перераховані, як авансовий платіж за будівельні роботи на об'єкті «Будівництво адміністративно-технічного корпусу з підземним паркінгом» згідно договору №326 від 29.12.2015 р. (а.с. 42).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано викладені у позові обставини, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з невідповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, не досліджено належним чином надані докази, неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Київської області від 30.10.2017 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Мрія» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Київської області від 30.10.2017 р. у справі №911/2545/17 залишити без змін.

Справу №911/2545/17 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді В.О. Зеленін

А.І. Мартюк