КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2017 р. Справа№ 907/825/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Гаврилюка О.М.

Коротун О.М.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 11.12.2017

розглянувши апеляційну скаргу Мукачівської міської ради Закарпатської області на рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2017 (повне рішення складено 12.07.2017)

у справі №907/825/16 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Мукачівської міської ради Закарпатської області

до 1) приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Кішкіна Дениса Володимировича;

2) Закарпатської обласної ради,

за участю третіх осіб, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору

на стороні позивача - Управління комунальної власності виконавчого комітету Мукачівської міської ради,

на стороні відповідача-2 - Комунальне підприємство "Центральна районна аптека №4 Закарпатського обласного виробничого об'єднання "Фармація"

про визнання права власності на приміщення та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

та за зустрічним позовом Закарпатської обласної ради

до Мукачівської міської ради Закарпатської області

про визнання незаконним та скасування рішення Мукачівської міської ради, та визнання права власності.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.06.2017 у справі №907/825/16 у задоволенні первісного позову відмовлено повністю. Вимоги зустрічного позову задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Мукачівської міської ради від 05.07.2005 "Про прийняття у комунальну власність частини домоволодіння №35 по пл. Миру в м. Мукачеві".

Визнано право спільної комунальної власності територіальної громади сіл, селищ, міст Закарпатської області на вбудоване нежитлове приміщення Центральної районної аптеки №4, загальною площею 471,3 кв.м., за адресою: м. Мукачеве, пл. Кирила і Мефодія, 35, приміщення 8.

Стягнуто з Мукачівської міської ради у дохід Державного Бюджету України 2756 грн. судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Мукачівська міська рада Закарпатської області звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове, яким у задовольнити первісні позовні вимоги, а в задоволенні зустрічних позовних вимог - відмовити.

В своїх доводах апелянт посилається на те, що рішення місцевого господарського суду прийнято з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2017 у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Сулім В.В., Коротун О.М. до провадження вказану вище апеляційну скаргу та призначено розгляд справи №907/825/16 у судовому засіданні.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 20.10.2017, у зв'язку з перебуванням судді Суліма В.В. на лікарняному, для розгляду справи №907/825/16 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Коротун О.М., Гаврилюк О.М.

Вказана судова колегія прийняла апеляційну скаргу до свого провадження та прийняла постанову у даній справі.

Представником третьої особи-2 на підставі ст. 96 ГПК України надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому КП «Центральна районна аптека №4» Закарпатського обласного виробничого об'єднання «Фармація» просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва - без змін.

Представник позивача приймав участь у судових засіданнях, в яких надавав свої пояснення, підтримував доводи, що викладені в апеляційній скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідача-2 та третьої особи-2 приймали участь у судових засіданнях, в яких надавали свої пояснення, заперечували проти доводів, що викладені в апеляційній скарзі та просили апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Представники відповідача-1 та третьої особи-1 участь в судових засіданнях не приймали, своїм процесуальним правом, передбаченим ст. 22 ГПК України не скористались. Про день та час розгляду справи сторони були повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення про вручення поштових відправлень, які знаходяться в матеріалах справи. Однак, вказана обставина не перешкоджає розгляду справи, оскільки учасники судового процесу, які не з'явились в судове засідання, були належним чином повідомленні про час та місце розгляду справи. За таких обставин колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідача-1 та третьої особи-1.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, встановила наступне.

Позивач звернувся до суду із даним позовом вказуючи, що у власності територіальної громади м. Мукачево з 1959 року перебуває приміщення № 8 за адресою: м. Мукачево, площа Кирила і Мефодія, 35. За вказаною адресою знаходиться Комунальне підприємство «Центральна районна аптека №4» Закарпатського обласного виробничого об'єднання "Фармація".

Зазначений об'єкт нерухомого майна територіальної громади м. Мукачево перебуває в користуванні підприємства на умовах оренди (договір оренди комунального майна за №4/2007 від 01.06.2007).

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що рішенням виконкому Мукачівської міської ради депутатів трудящих від 12.06.1959 року за №218 «Про реєстрацію будинків за фондом Мукачівської міської ради» визнано право особистої власності за фондом Мукачівської міської Ради депутатів трудящих на будинки, згідно з доданим списком. У зазначеному списку під №207 значиться домоволодіння за адресою: м. Мукачево, вул. Сталіна, 45 - повністю (згідно з інформаційною довідкою КП «МБТІ та ЕО» від 02.11.2016 нинішня адреса пл. Кирила і Мефодія, 35, до 1960 року була зазначена як вул. Сталіна, 43-45).

У подальшому, 05.07.2005 Мукачівською міською радою Закарпатської області прийнято рішення «Про прийняття у комунальну власність частини домоволодіння №35 по пл. Миру, 35 в м. Мукачеві», згідно з яким Мукачівською міською радою прийнято у комунальну власність територіальної громади міста Мукачева частину домоволодіння №35 по пл. Миру, в м. Мукачеві, а саме, приміщення першого поверху житлового будинку під літерою А-1 за номерами: 8-1 (площею 1,80 кв.м.), 8-2 (площею 58,30 кв.м.), 8-3 (площею 57,30 кв.м.), 8-4 (площею 7,00 кв.м.). 8-5 (площею 0,80 кв.м.), 8-6 (площею 7,10 кв.м.), 8-7 (площею 10,60 кв.м.), 8-8 (площею 40,00 кв.м.), 8-9 (площею 14,00 кв.м.), 8-10 (площею 13,40 кв.м.), та без номера (площею 1,40 кв.м).; антресольні приміщення першого поверху під літерою «А-антресоль» під номерами: 8-12 (площею 3,40 кв.м.), 8-13 ( площею 35,60 кв.м.), 8-14 (площею 39,70 кв.м.), з балконом без номера, 8-15 (площею 13,70 кв.м.), 8-16 (площею 24,60 кв.м.), 8-17 (площею 15,50 кв.м.), 8-18 (площею 14,50 кв.м.).; підвальні приміщення під літерою «А-підвал» під номерами: X (площею 2,50 кв.м.); VIII (площею 26,80 кв.м.), IX (площею 8,90 кв.м.), (площею 12,20 кв.м.), XI (площею 55,90 кв.м.).

Таким чином, на думку позивача, орган місцевого самоврядування в межах своїх повноважень прийняв у комунальну власність зазначену вище частину домоволодіння.

Однак, незважаючи на вищевказані обставини, 23.09.2016 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кішкін Денис Володимирович (відповідач-2), який діючи як реєстратор, прийнято рішення щодо реєстрації права комунальної власності на приміщення №8 будинку 35 по площі Кирила і Мефодія м. Мукачево за Закарпатською обласною Радою (відповідач-1).

У зв'язку з чим, просив визнати право власності на спірне приміщення за територіальною громадою міста Мукачево в особі Мукачівської міської ради Закарпатської області та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.09.2016 № 31543069.

В свою чергу, у січні 2017 року Закарпатська обласна рада звернулась до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Мукачівської міської ради Закарпатської області про визнання незаконним та скасування рішення Мукачівської міської ради від 05.07.2005 «Про прийняття у комунальну власність частини домоволодіння № 35 по площі Миру в м. Мукачеві» та визнання права спільної комунальної власності територіальної громади сіл, селищ, міст Закарпатської області на вбудоване нежитлове приміщення Центральної районної аптеки №4, загальною площею 471,3 кв.м., за адресою: м. Мукачево, пл. Кирила і Мефодія, 35, приміщення №8.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 28.02.2017 у справі №907/825/16 матеріали справи надіслано до Господарського суду міста Києва за підсудністю.

При прийняті оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що первісні позовні вимоги задоволенню не підлягають, а зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Мукачівська міська рада Закарпатської області звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити первісні позовні вимоги, а в задоволенні зустрічних позовних вимог - відмовити.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 за №311 "Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)" затверджено перелік державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності). В розділі І (" Власність областей ") даного переліку визначено перелік державного майна України, що передається у власність областей (далі - постанова).

Зазначеною постановою, зокрема визначено, що розмежування майна між власністю областей, міст Києва та Севастополя і власністю районів, міст обласного підпорядкування, районів міст Києва та Севастополя провадиться облвиконкомами з участю виконкомів нижчестоящих Рад народних депутатів (п.3); затверджено перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності) та встановлено, що державне майно України, крім майна, яке належить до комунальної власності, є загальнодержавною (республіканською) власністю (п. 1) і зобов'язано міністерства і відомства України, органи, уповноважені управляти державним майном, здійснити до 1 січня 1992 передачу державного майна, яке перебуває у їх віданні, до комунальної власності згідно з переліком (п. 2).

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням представника Президента України у Закарпатській області від 07.12.1992 за №448 "Про розмежування державного майна України, переданого до комунальної власності, між власністю області та власністю районів і міст обласного підпорядкування " затверджено перелік підприємств, установ та організацій, майно яких відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 №311 передано із загальнодержавної власності до комунальної власності області (а. с. 51, том 1).

На підставі вказаної постанови та розпорядження, 23.12.1992 Закарпатська обласна рада народних депутатів на XI сесії XXI скликання прийняла рішення "Про комунальну власність області та програму її приватизації ", яким затвердила перелік об'єктів комунальної власності області (додаток №1), де в розділі XV "Підприємства системи Фармація" цього переліку значиться приміщення Центральної аптеки №4.

Відповідно до ст. 7 Закону Української РСР "Про місцеві ради народних депутатів та місцеве самоврядування " від 07.12.1990 (втратив чинність у 1997 році, у редакції на час винесення вказаних постанов/рішення/розпорядження) було передбачено поняття комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць та визначено підстави її набуття - до комунальної власності належить майно, яке передається безоплатно Союзом РСР і Українською РСР, іншими суб'єктами, а також майно, яке створюється і купується місцевими Радами народних депутатів за рахунок належних їм коштів.

Приписами ст. 35 Закону України " Про власність " визначено перелік об'єктів, які відносяться до об'єктів права комунальної власності - майно, що забезпечує діяльність відповідних Рад і утворюваних ними органів; кошти місцевих бюджетів, державний житловий фонд, об'єкти житлово-комунального господарства; майно закладів народної освіти, культури, охорони здоров'я, торгівлі, побутового обслуговування; майно підприємств; місцеві енергетичні системи, транспорт, системи зв'язку та інформації, включаючи націоналізоване майно, передане відповідним підприємствам, установам, організаціям; а також інше майно, необхідне для забезпечення економічного і соціального розвитку відповідної території. У комунальній власності перебуває також майно, передане у власність області, району чи іншої адміністративно-територіальної одиниці іншими суб'єктами права власності.

Нормами ст. 32 вказаного Закону передбачено, що суб'єктами права комунальної власності є адміністративно-територіальні одиниці в особі обласних, районних, міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

Згідно з п. 10 розділу V "Прикінцеві та перехідні положення " Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", з набранням чинності цим Законом майно, яке до прийняття Конституції України у встановленому законодавством порядку передане державою до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць та набуте ними на інших законних підставах, крім майна, що відчужене у встановленому законом порядку, є комунальною власністю відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст. Майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні і обласні ради або уповноважені ними органи. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу.

Згідно з п.п. 4, 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об'єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Таким чином, право власності Закарпатської обласної ради на спірне майно виникло на підставі рішення Закарпатської обласної ради народних депутатів від 23.12.1992 "Про комунальну власність області та програму її приватизації", що було прийнято на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 за №311 та розпорядження представника Президента України у Закарпатській області від 07.12.1992 за № 448.

Місцевим господарським судом також встановлено, що Закарпатською обласною радою, як власником нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Мукачево, пл. Кирила і Мефодія, 35, приміщення №8, рішень щодо відчуження цього спірного майна не приймалося. Крім того, матеріали справи не містять доказів протилежного.

Відповідно до ст. 5 Конституції Української Радянської Соціалістичної Республіки від 30.01.1937, соціалістична власність в Українській РСР має або форму державної власності (всенародне добро), або форму кооперативно-колгоспної власності (власність окремих колгоспів, власність кооперативних об'єднань).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що виділення з державної власності такого виду власності, як комунальна було здійснено лише у 1990 році після введення в дію Закону СРСР "Про власність " та прийняттям у 1991 році Закону УРСР "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве самоврядування " та Закону УРСР "Про власність ".

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на момент прийняття рішення виконкому Мукачівської міської ради депутатів трудящих від 12.06.1959 за № 218 чинне, на той час, законодавство не передбачало комунальної форми власності. Відтак, Мукачівська міська рада даним рішенням не набула права комунальної власності на спірне нерухоме майно. Також, спірне нерухоме майно не було передано Мукачівській міській раді з майна державної власності або з майна кооперативно-колгоспної власності. На переконання колегії суддів, Мукачівська міська рада у 1959 році не набула права комунальної власності на спірне майно.

Отже, судом першої інстанції вірно відхилено твердження позивача про те, що підставою набуття права власності позивачем за первісним позовом на вказане приміщення є рішення виконкому Мукачівської міської ради депутатів трудящих від 12.06.1959 за №218 "Про реєстрацію будинків за фондом Мукачівської міської ради", а та інші нормативно-правові та підзаконні акти, оскільки вони мають нижчу юридичну силу ніж Конституція Української Радянської Соціалістичної Республіки від 30.01.1937, та у випадку не відповідності їх Основному Закону застосуванню підлягають саме положення Конституції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що позивач у 1959 році не набув на спірне майно право комунальної власності, відтак всі подальші рішення позивача щодо розпорядження вказаним майном є неправомочні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що залученими до справи доказами (довідка БТІ від 20.11.2016 за №216 тощо ), підтверджується та визнається сторонами у справі, що незважаючи на зміну назви вулиці та її адреси, спір у справі та усі вищевказані рішення та розпорядження стосуються одного й того ж об'єкту нерухомого майна - вбудованого нежитлового приміщення Центральної районної аптеки №4, загальною площею 471,3 кв.м. за адресою: м. Мукачево, пл.Кирила і Мефодія, 35, приміщення №8.

Крім того, посилання апелянта на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 №311 та розпорядженням представника Президента України у Закарпатській області від 07.12.1992 № 448 не було встановлено юридичного статусу майна є безпідставним, оскільки вказаними постановою та розпорядженням передбачалося переведення майна з державної власності у комунальну шляхом передачі, зокрема від держави відповідним областям, що і мало місце у даному випадку. Натомість, чинне законодавство у вказаний період не передбачало можливості передачі юридичної особи з державного підпорядкування у обласне без передання закріпленого за нею майна. Тобто, фактично при передачі підприємства - Центральної районної аптеки №4, відбулась і передача закріпленого за нею майна - приміщення, у якому вона розташовувалась.

При цьому, судом враховано, що відповідно до свого положення від 1984 року Центральна районна аптека №4 була аптекою обласного підпорядкування - підвідомча аптечному управлінню Закарпатської області.

Обставина, на яку посилається позивач, щодо того, що Центральна районна аптека винаймала пізніше 1992 року спірне приміщення жодним чином не доводить вибуття його з комунальної власності Закарпатської обласної ради після 1992 року, натомість передача комунального майна в оренду дозволялася та регулювалася спеціальним законом.

Стосовно твердження позивача за первісним про те, що спірне майно ніколи не належало юридичні особі - Центральній районній аптеці №4, як підприємству системи «Фармація» так і самій «Фармації», то, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з цього приводу і зазначає, що дійсно вказане майно було державним, у якому розміщувалась Центральна районна аптека №4 та, яке було закріплено за нею і в подальшому статус права власності щодо цього майна змінився при передачі підприємства (аптеки) в цілому із закріпленим за нею майном з державної власності у комунальну власність Закарпатської області.

В апеляційній скарзі апелянт, обґрунтовуючи незаконність дій приватного нотаріуса вказує на те, що однією з підстав державної реєстрації прав визначено наявність свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією. А тому серед переліку документів такої підстави виникнення права власності як свідоцтво про право власності на нерухоме майно нотаріусом не зазначено, а зважаючи на те, що нотаріус при реєстрації права власності посилається на рішення Закарпатської обласної ради народних депутатів від 23.12.1992, вказаний документ мав бути поданий заявником в обов'язковому порядку.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким твердженням апелянта, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що серед підстав державної реєстрації права власності та інших речових прав відносить також рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність (п.13), а також інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно (п. 14).

Враховуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку, що відсутність в переліку свідоцтва про право власності не може бути доказом протиправності дій нотаріуса, як державного реєстратора.

Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що посилання позивача за первісним позовом на те, що Мукачівська міська рада поновила право комунальної власності територіальної громади міста Мукачева на спірне майно із прийняттям рішення "Про прийняття у комунальну власність частини домоволодіння № 35 по пл. Миру, м. Мукачеві", яке винесено на підставі ухвали Мукачівського міськрайонного суду від 25.05.2005., якою скасовано ухвалу Мукачівського міського суду від 23.07.1999 у цивільній справі № 2-714/99 - є безпідставне, оскільки, як було зазначено вище, Мукачівська міська рада не набула права комунальної власності на спірне майно у 1959 році. Відтак, не мала законних підстав поновлювати право комунальної власності на не існуюче право, тому вказане рішення не може бути підставою набуття Мукачівською міською радою права власності на спірне майно.

На підставі викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що є недоведеним право власності позивача на спірне майно, відтак не доведено порушення його прав у зв'язку з реєстрацією приватним нотаріусом права власності на спірне майно за відповідачем-2, а тому у задоволенні первісного позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, порушення позивачем за первісним позовом права власності відповідача-2 на спірне майно шляхом винесення рішень, як суб'єктом місцевого самоврядування, щодо розпорядження цим майном, а також невизнання позивачем за первісним позовом права власності за Закарпатською обласною радою на спірне майно, підлягає захисту шляхом визнання за останнім права власності на спірне майно, а тому вимоги за зустрічним позовом є обґрунтованими на підставі встановлених вище обставин і зустрічний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 33, 34 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з нормами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2017 у справі №907/825/16 прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на те, що доводи апелянта законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2017 у справі №907/825/16 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Мукачівської міської ради Закарпатської області - без задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Мукачівської міської ради Закарпатської області на рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2017 у справі №907/825/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.06.2017 у справі №907/825/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи №907/825/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у встановленому чинним законодавством порядку.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Гаврилюк

О.М. Коротун