КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2017 р. Справа№ 910/10206/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Алданової С.О.

секретар: Іванов О.О.

за участю представників

позивача: Паламаренко Т.І.;

відповідача: Купрійов Р.А.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 20.09.2017

у справі №910/10206/17(суддя Паламар П.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайфселл"

про повернення майна, стягнення неустойки у сумі 38 380,82 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Сумихімпром" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайфселл" 24 119,43 грн. неустойки в порядку ст. 785 Цивільного кодексу України та зобов'язання відповідача повернути позивачу об'єкт оренди за договором оренди №15/3580 від 31.12.2014, а саме: нежитлові приміщення котельної та частина труби загальною площею 8,00 кв. м., розташовані за адресою: м. Суми, вул. Лінійна, 6.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не повернув об'єкт оренди (нежилі приміщення) після закінчення строку дії укладеного між сторонами договору та продовжує використання приміщень.

В процесі судового розгляду позивач збільшив розмір своїх вимог та просив суд стягнути з відповідача 38 380,82 грн. неустойки за період з 01.01.2017 по 12.06.2017, а також зобов'язати відповідача повернути позивачу об'єкт оренди за договором оренди №15/3580 від 31.12.2014 (том справи - 1, аркуші справи - 64-66).

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про необґрунтованість та непідтвердженість вимог позивача належними доказами, просив суд в позові відмовити. Зокрема, відповідач наголошував на наступному:

- строк укладеного між сторонами договору оренди в установленому порядку був продовжений;

- лист позивача про повернення об'єкту оренди був підписаний не уповноваженою особою, а напис про його отримання відповідачем вчинений невідомою особою. Докази надіслання такого листа відповідачу відсутні;

- умовами спірного договору не передбачено, що строк його дії продовжується виключно шляхом укладення додаткової угоди;

- оскільки дію договору було пролонговано, відповідач сплачував на користь позивача орендну плату.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.09.2017 у справі №910/10206/17 позов було задоволено частково, зобов'язано відповідача повернути позивачу нежитлові приміщення котельної та частини труби по вул. Лінійній, 6 у м. Суми загальною площею 8 кв. м., а також присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 12 072,99 грн. неустойки та 2 103,29 грн. витрат по оплаті судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного Господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2017 у справі №910/10206/17 в частині відмови щодо стягнення неустойки та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, що призвело до прийняття невірного по суті заявлених вимог рішення. Зокрема, позивач звертав увагу суду апеляційної інстанції на наступне:

- після закінчення строку дії спірного договору відповідач, сплачуючи орендну плату, виконував умови цього договору, а саме п.8.9;

- норма ст. 785 Цивільного кодексу України не ставить застосування до орендаря відповідальності у вигляді неустойки у залежність від сплати чи несплати орендарем орендної плати чи платі за фактичне користування майном після припинення договору оренди;

- добровільне внесення відповідачем орендної плати після припинення договору оренди не звільняє його від сплати неустойки за прострочення повернення майна позивачу, як орендодавцю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2017 апеляційну скаргу було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у наступному складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Алданова С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.10.2017 (головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Алданова С.О.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 16.11.2017.

08.11.2017 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначав про безпідставність та непідтвердженість належними доказами доводів апеляційної скарги, просив суд залишити скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 16.11.2017 представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2017 у справі №910/10206/17 в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення неустойки скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні 16.11.2017 представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просив суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін як таке, що було ухвалено з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні 16.11.2017, на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 23.11.2017.

22.11.2017 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли пояснення по справі.

У зв'язку з перебуванням головуючого судді Зубець Л.П. на лікарняному, судове засідання, призначене на 23.11.2017, не відбулося.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2017 справу було призначено до розгляду в судовому засіданні на 07.12.2017.

В судовому засіданні 07.12.2017 представники сторін надали пояснення по суті спору.

В судовому засіданні 07.12.2017, на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 12.12.2017.

12.12.2017 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду надійшли документи на виконання вимог суду, а саме: витяг з журналу реєстрації вихідної кореспонденції позивача за період з 15.12.2016 по 30.12.2016 та пояснення відповідача.

В судовому засіданні 12.12.2017 представники сторін надали пояснення по справі з урахуванням додатково поданих пояснень та матеріалів.

В судовому засіданні 12.12.2017, на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 14.12.2017.

В судовому засіданні 14.12.2017 представник позивача підтримав пояснення, надані у попередніх судових засіданнях, просив суд апеляційну скаргу задовольнити.

В судовому засіданні 14.12.2017 представник відповідача також підтримав раніше надані пояснення, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 14.12.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

31.12.2014 між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, було укладено договір оренди №15/3580 (далі - Договір оренди) (том справи - 1, аркуші справи - 6-11).

За умовами Договору оренди (п.п.1.1-1.3) орендодавець передає орендареві у строкове платне користування, а орендар приймає нерухоме майно (далі - об'єкт оренди) та зобов'язується сплачувати орендодавцеві орендну плату. Об'єкт оренди являє собою нежитлові приміщення котельної та частин труби ПАТ «СУМИХІМПРОМ». Адреса: 40007, м. Суми, вул. Лінійна, 6. Загальна площа об'єкту оренди - 8,00 кв. м., закріплена за об'єктом оренди площа прибудинкової території - 14,00 кв. м. Вартість об'єкта оренди складає 12 425,00 грн. відповідно до звіту про оцінку майна від 31.03.2012. Стан об'єкта оренди на момент передачі в оренду визначається на підставі акту візуального огляду від 29.12.2014. Мета використання об'єкта оренди: розміщення обладнання електрозв'язку.

Об'єкт оренди та майно, що орендується, повинні бути передані орендодавцем та прийняті орендарем протягом 5-ти днів з дня набрання чинності цим договором. Передача об'єкта оренди здійснюється двосторонньою комісією, що складається з представників сторін. Передача об'єкта оренди оформлюється актом приймання-передачі, який підписується членами комісії, затверджуються керівниками орендаря та орендодавця і скріплюється печатками сторін (п.п.2.1-2.3 Договору оренди).

Порядок повернення об'єкта оренди визначений сторонами в розділі 7 Договору оренди, відповідно до п.п.7.1-7.3, 7.5 якого повернення орендодавцю об'єкта оренди здійснюється двосторонньою комісією, що складається з представників сторін. Протягом 2-х днів з моменту закінчення строку оренди орендар зобов'язаний виїхати з об'єкта оренди та підготувати його до передачі орендодавцю. Об'єкт оренди повинен бути переданий орендарем та прийнятий орендодавцем протягом 5-ти днів з моменту закінчення строку оренди. Об'єкт оренди вважається фактично переданим з моменту оформлення акта приймання-передачі в порядку, визначеному п.7.4 цього Договору.

В п.п.8.2, 8.3 Договору оренди передбачено, що останній вважається укладеним та набирає чинності з 01.01.2015 і діє до 31.12.2015 включно, а в частині виконання зобов'язань за цим договором - до повного їх виконання. Зміни та доповнення до цього договору вносяться тільки за домовленістю сторін. Зміни та домовленості розглядаються сторонами протягом одного місяця з дати їх надання однією із сторін іншій стороні. Зміни до цього договору оформляються відповідною додатковою угодою, що набирає чинності з моменту її підписання сторонами та скріплення печатками сторін.

Дія договору, зокрема, припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. У разі закінчення дії або дострокового розірвання цього договору орендар сплачує орендну плату до дня повернення об'єкта оренди за актом приймання-передачі включно (п.п.8.7, 8.9 Договору оренди).

На виконання умов Договору оренди позивач передав у користування відповідачу об'єкт оренди, про що сторонами було складено та підписано відповідний Акт приймання-передачі майна в оренду від 31.12.2014 (том справи - 1, аркуш справи - 15).

01.01.2016 між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до Договору оренди, в якій вони дійшли згоди викласти п.8.2 договору у наступній редакції: «8.2. Цей Договір вважається укладеним та набирає чинності з 01 січня 2016 року і діє до 31 грудня 2016 року (включно), а в частині виконання зобов'язань за цим Договором - до повного їх виконання». Окрім того, було викладено в новій редакції розділ 10 Договору оренди «Юридичні адреси, банківські реквізити та підписи сторін» (том справи - 1, аркуш справи - 16).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав про те, що він повідомив відповідача листом №15-5584 від 30.12.2016 про припинення дії Договору оренди та просив звільнити орендоване приміщення, повернувши майно позивачу (том справи - 1, аркуш справи - 18).

Оскільки звернення позивача було залишено відповідачем без належного реагування, а об'єкт оренди не повернуто, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду та просив (в редакції заяви про збільшення розміру позовних вимог) стягнути з відповідача 38 380,82 грн. неустойки за період з 01.01.2017 по 12.06.2017, нарахованої на підставі ст. 785 Цивільного кодексу України, а також зобов'язати відповідача повернути позивачу об'єкт оренди за укладеним з позивачем Договором оренди.

Місцевий господарський суд позов задовольнив частково, визнавши нормативно обґрунтованими та документально підтвердженими вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача повернути об'єкт оренди та стягнення 12 072,99 грн. неустойки. В задоволенні решти позову відмовлено. При цьому у своєму рішенні місцевий господарський суд зазначив наступне:

- доводи відповідача щодо неповідомлення його про припинення дії спірного договору суперечать зібраним у справі доказам;

- оскільки договір оренди припинив свою дію 30.12.2016 у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено, у відповідача відсутні правові підстави користуватися орендованим майном, а тому вимоги позивача про зобов'язання відповідача повернути йому спірні нежитлові приміщення є обґрунтованими та відповідно до вимог ст. 391 Цивільного кодексу України підлягають задоволенню;

- оскільки доказів повернення відповідачем позивачу орендованих приміщень суду не надано, то позивач вправі вимагати стягнення з відповідача неустойки у розмірі подвійної орендної плати відповідно до вимог ч.2 ст. 785 Цивільного кодексу України;

- за розрахунком позивача, розмір неустойки за період прострочення 01.01.2017 - 12.06.2017 становить 38 980,82 грн. Натомість з наявних у матеріалах справи платіжних доручень №372299 від 22.02.2017, №381300 від 20.03.2017, №403775 від 17.05.2017, №404878, №404879 від 19.05.2017, №414143 від 19.06.2017, №426454 від 21.07.2017, №431306 від 08.08.2017 відповідачем було сплачено на користь позивача 26 307,83 грн. в рахунок плати за користування орендованим майном;

- заперечення позивача, обґрунтовані наявністю у нього права вимагати поряд зі стягненням неустойки ще й орендну плату за час прострочення повернення майна суперечать вимогам ст. 785 Цивільного кодексу України;

- розмір належної з відповідача на користь позивача неустойки підлягає зменшенню на суму грошових коштів, сплачених відповідачем після припинення договору, як орендна плата.

Колегія суддів частково погоджується з висновками місцевого господарського суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ст. 762 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата сплачується орендарем незалежно від результатів його господарської діяльності.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України).

На виконання умов Договору оренди позивач передав, а відповідач прийняв у платне строкове користування об'єкт оренди (приміщення та майно).

Згідно з ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

В ст. 291 Господарського кодексу України передбачено, що договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку на який його було укладено. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

В процесі судового розгляду було встановлено, що дію Договору оренди було пролонговано до 31.12.2016, про що сторонами було укладено додаткову угоду №1 від 01.01.2016 до Договору оренди (том справи - 1, аркуш справи - 16). Будь-яких інших додаткових угод та/або інших доказів, які б свідчили про досягнення домовленості між сторонами щодо подальшої пролонгації спірного Договору оренди ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Колегією суддів враховано доводи відповідача відносно того, що він не отримував лист позивача №15-5584 від 30.12.2016 про припинення дії Договору оренди та необхідність повернення об'єкту оренди. Водночас, судом прийнято до уваги, що умовами Договору оренди не передбачено автоматичної пролонгації, натомість вказано про те, що будь-які зміни вносяться за згодою сторін та оформлюються у вигляді додаткових угод (п.п.8.3, 8.4 Договору купівлі-продажу). Саме з урахуванням вказаних умов Договору оренди сторонами було погоджено коригування строку його дії та укладено додаткову угоду №1 від 01.01.2016.

Згідно з ч.1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Обов'язки наймача у відносинах найму не обмежуються строком дії договору найму та існують після його припинення. Названа стаття зобов'язує наймача у разі припинення договору найму повернути наймодавцеві річ. При цьому мова йдеться як про припинення договору найму в результаті закінчення строку його дії, так і про дострокове припинення договору на вимогу будь-якої із сторін. Законодавець застосовує термін "негайно" для визначення строку для повернення речі. "Негайно" означає повернення речі одразу після припинення договору. Якщо повернення речі пов'язано з певними підготовчими діями (вивіз речей наймача із приміщення; прибирання квартири; вилучення поліпшень, які є віддільними від речі та зроблені наймачем тощо), здійснення таких дій має бути проведено до припинення договору найму. Разом з тим, на застосування принципу свободи договору наймодавець та наймач можуть передбачити інші строки для повернення речі наймодавцеві після припинення договору найму. Наймач зобов'язаний повернути орендовану річ наймодавцеві у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Зазначене положення кореспондується із обов'язком наймача користуватися річчю за її призначенням та не допускати погіршення стану речі. Оскільки об'єктом договору найму можуть бути тільки неспоживні речі, погіршення стану речі, яка перебувала в наймі, може бути викликано лише її нормальним зносом, тобто тим рівнем зносу, який мав би місце незалежно від того, хто здійснює користування річчю. Будь-який інший стан речі, яка повертається із користування, який не відповідає розумінню нормального зносу, повинен бути окремо обумовлений в договорі найму.

Тобто, враховуючи припинення строку дії Договору оренди з 01.01.2017, відповідач в будь-якому випадку повинен був повернути об'єкт оренди, незалежно від отримання від позивача листа про повідомлення щодо необхідності повернення орендованих приміщень та майна у зв'язку із закінченням строку дії укладеного між сторонами договору.

Натомість відповідач як на час звернення з позовом до суду (19.06.2017), так і на дату винесення оскаржуваного рішення у даній справі (20.09.2017) об'єкт оренди позивачу не повернув.

Лише на стадії апеляційного оскарження судового рішення у даній справі відповідач надав в додатку до відзиву на апеляційну скаргу копію Акту приймання-передачі майна з оренди від 21.09.2017, підписаного сторонами (том справи - 1, аркуш справи - 160). Тобто майно було повернуто на наступний день після прийняття і проголошення у судовому засіданні місцевим господарським судом рішення у даній справі.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у разі, якщо б дійсно дію Договору оренди було пролонговано на 2017 рік, як про це вказує відповідач, то відповідно договір продовжив би свою дію на той самий строк (а саме: один рік, починаючи з 01.01.2017 до 31.12.2017) та на тих самих умовах. Водночас з наданого відповідачем Акту приймання-передачі майна з оренди від 21.09.2017 (том справи - 1, аркуш справи - 160) вбачається, що об'єкт оренди був повернутий відповідачем позивачу у вересні 2017 (тобто за три місяці до закінчення строку дії договору у разі його пролонгації на 2017). При цьому жодних листів чи додаткових угод щодо дострокового припинення (розірвання) Договору оренди суду не надано, як не надано і доказів, які б свідчили, що дію спірного договору пролонговано на термін з 01.01.2017 до 21.09.2017.

Відповідачем не наведено суду обставин, за наявності яких він об'єктивно не міг повернути об'єкт оренди позивачу, а відтак не доведено відсутність вини у несвоєчасному поверненні орендованих приміщень та майна позивачу.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження виконання ним свого обов'язку за Договором оренди в частині своєчасного повернення об'єкту оренди, який відповідно до умов п.7.3 Договору оренди мав бути повернутий протягом 5-ти днів з моменту закінчення строку оренди, у зв'язку з чим вимога позивача про зобов'язання відповідача повернути позивачу об'єкт оренди за Договором оренди, а саме: нежитлові приміщення котельної та частина труби загальною площею 8,00 кв. м., розташовані за адресою: м. Суми, вул. Лінійна, 6, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.2 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Таким чином, неустойка, стягнення якої передбачено ч.2 ст. 785 Цивільного кодексу України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення. Ця неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою п.1 ч.2 ст. 258 Цивільного кодексу України, оскільки на відміну від приписів ст. 549 Цивільного кодексу України її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов'язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (пеня). Для застосування наслідків, передбачених ч.2 ст. 785 Цивільного кодексу України необхідна наявність вини (умислу або необережності) у особи, яка порушила зобов'язання відповідно до вимог ст. 614 Цивільного кодексу України (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 02.09.2014 у справі №927/1215/13, п.5.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 29.05.2013 (із змінами та доповненнями) «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна).

Отже, ч.2 ст. 785 Цивільного кодексу України встановлює законну неустойку за несвоєчасне повернення наймачем речі, одержаної в найм. Розмір такої неустойки встановлюється у сумі подвійної плати за користування річчю за період прострочення. Тобто при розрахунку неустойки наймодавцеві необхідно підрахувати вартість одного дня користування річчю, помножити цю суму на два та на кількість днів прострочення повернення речі.

При цьому судом враховано, що передбачені статтею 785 Цивільного кодексу України наслідки пов'язані з моментом припинення договору оренди (найму). Підстави припинення даного виду договорів визначені в ч.2 ст. 291 Господарського кодексу України, згідно з якою договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено (аналогічну правову позицію викладено у п.5.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 29.05.2013 (із змінами та доповненнями) «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна).

Законодавство у сфері орендних правовідносин пов'язує припинення обов'язків орендаря з фактом повернення об'єкта Договору оренди (аналогічна правова позиція наведена в постанові Вищого господарського суду України.

Як уже зазначалося вище, матеріалами справи підтверджено, що укладений між сторонами Договір оренди припинив свою дію 31.12.2016, але фактично об'єкт оренди був повернутий відповідачем 21.09.2017, тобто вже після винесення місцевим господарським судом оскаржуваного рішення у даній справі (20.09.2017). У період з січня по вересень 2017 року відповідач продовжував здійснювати фактичне користування орендованими приміщеннями та майном після припинення строку дії Договору оренди.

Колегією суддів враховано посилання відповідача на те, що ним у вищевказаному періоді з січня по вересень 2017 року здійснювалася оплата орендних платежів на користь позивача. Проте, за умовами п.8.9 укладеного між сторонами Договору оренди у разі закінчення дії або дострокового розірвання цього договору орендар сплачує орендну плату до дня повернення об'єкта оренди за актом приймання-передачі включно. Відтак, здійснення сплати орендних платежів за фактичне користування об'єктом оренди поза межами строку дії Договору оренди є обов'язком відповідача, який він на себе прийняв, уклавши вказаний правочин з позивачем.

Позивач згідно із заявою про збільшення розміру позовних вимог просив суд стягнути з відповідача неустойку, нараховану за період з 01.01.2017 по 12.06.2017 (163 дні) у загальній сумі 38 380,82 грн. Однак при цьому у формулі розрахунку вказано про здійснення нарахування за 167 днів.

В наданих суду апеляційної інстанції поясненнях представник позивача зазначив, що у заяві про збільшення розміру позовних вимог помилково зазначено період з 01.01.2017 по 12.06.2017 (163 дні), тоді як фактично періодом прострочення за розрахунком позивача є з 01.01.2017 по 16.06.2017 (167) і саме останній період було враховано позивачем у формулі розрахунку.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за умовами Договору оренди (п.п.7.1-7.3, 7.5) повернення орендодавцю об'єкта оренди здійснюється двосторонньою комісією, що складається з представників сторін. Протягом 2-х днів з моменту закінчення строку оренди орендар зобов'язаний виїхати з об'єкта оренди та підготувати його до передачі орендодавцю. Об'єкт оренди повинен бути переданий орендарем та прийнятий орендодавцем протягом 5-ти днів з моменту закінчення строку оренди. Об'єкт оренди вважається фактично переданим з моменту оформлення акта приймання-передачі в порядку, визначеному п.7.4 цього Договору.

В процесі судового розгляду було з'ясовано, що Договір оренди припинив свою дію 31.12.2016, а тому відповідач повинен був повернути об'єкт оренди позивачу до 05.01.2017 (протягом п'яти днів з моменту закінчення строку оренди). Тобто, в даному випадку прострочення відповідача щодо повернення об'єкту оренди розпочалося не з 01.01.2017, а з 06.01.2017. Як на час звернення позивача з позовом до суду, так і на час винесення оскаржуваного рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідач об'єкт оренди не повернув, що свідчить про невиконання відповідачем обов'язку щодо повернення речі, а відтак позивач, яке орендодавець, має право вимагати від відповідача, як орендаря, сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення згідно з ч.2 ст. 785 Цивільного кодексу України.

Зважаючи на викладені обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача неустойки підлягають частковому задоволенню, а саме у сумі 37 813,73 грн. із розрахунку за період прострочення з 06.01.2017 по 16.06.2017. В іншій частині вказані вимоги задоволенню не підлягають.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження власних заперечень проти позову.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

За результатами перегляду справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги частково підтвердилися під час розгляду даної справи, що в свою чергу свідчить про неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, які мають значення для справи, а також невірне застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення місцевого господарського суду - частковому скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову в частині вимог про: зобов'язання відповідача повернути позивачу нежитлові приміщення котельної та частини труби по вул. Лінійній, 6 у м. Суми загальною площею 8 кв. м.; стягнення з відповідача на користь позивача 37 813,73 грн. неустойки. В іншій частині позов задоволенню не підлягає.

У зв'язку із частковим задоволенням як позову, так і апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за їх подання покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 77, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2017 у справі №910/10206/17 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2017 у справі №910/10206/17 скасувати частково, виклавши його резолютивну частину у наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Лайфселл" повернути Публічному акціонерному товариству "Сумихімпром" нежитлові приміщення котельної та частини труби по вул. Лінійній, 6 у м. Суми загальною площею 8 кв. м.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайфселл" на користь Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" 37 813,73 грн. (тридцять сім тисяч вісімсот тринадцять гривень 73 копійки) неустойки та 3 176,32 грн. (три тисячі сто сімдесят шість гривень 32 копійки) витрат по оплаті судового збору.

У позові в іншій частині відмовити».

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лайфселл" на користь Публічного акціонерного товариства "Сумихімпром" 3 493,95 грн. (три тисячі чотириста дев'яносто три гривні 95 копійок) витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази із зазначенням необхідних реквізитів сторін.

5. Матеріали справи №910/10206/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у встановленому законодавством порядку і строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

С.О. Алданова