ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2017 р. Справа № 907/587/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Марко Р.І.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Кобзар О.

з участю представників:

від скаржника не з»явився

від позивача не з»явився

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Форестер Закарпаття», м.Ужгород, вх.№ 01-05/5163/17 від 02.11.2017р.

на рішення господарського суду Закарпатської області від 17.10.2017р. (час проголошення об 12 год. 10 хв. в м.Ужгород, суддя Пригара Л.І., повний текст рішення складений 18.10.2017р.)

у справі № 907/587/17

за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «МП ТРАНС», м.Ужгород

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Форестер Закарпаття», м.Ужгород

про стягнення 98 742,48 грн. заборгованості за поставлений товар згідно договору поставки № 0508 від 05.08.2015.,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 17.10.2017р. у справі № 907/587/17 (суддя Пригара Л.І.) задоволено позов ОСОБА_2 з обмеженою відповіальністю «МП ТРАНС», м.Ужгород до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Форестер Закарпаття», м.Ужгород, стягнуто з відповідача на користь позивача 98 742,48 грн. заборгованості за поставлений товар та відшкодовано судові витрати.

Рішення суду мотивоване тим, що на виконання умов договору № 0508 від 05.08.2015 року позивач здійснив поставку товару відповідачу на загальну суму 98 742 грн. 48 коп., що підтверджується долученою до матеріалів справи копією видаткової накладної № РН-0000158 від 02.12.2015 року, підписаною представником ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Форестер Закарпаття з проставленням печатки ОСОБА_2 та без будь яких зауважень. Відповідно до ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (з наступними змінами та доповненнями) підтвердження здійснення господарської операції відбувається на підставі первинних документів, які містять у собі відомості про господарську операцію. Проте, всупереч взятих на себе зобовязань за договором № 0508 від 05.08.2015 року, відповідач вартість поставленого йому позивачем товару не оплатив, у звязку з чим у нього виникла заборгованість перед продавцем (позивачем) у розмірі 98 742 грн. 48 коп.

Не погоджуючись з даним рішенням відповідач ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Форестер Закарпаття» подав до Львівського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати згадане рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю посилаючись, зокрема, на те, що воно є незаконне, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Підставами для скасування оскаржуваного рішення скаржник вважає те, що приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач, на виконання умов договору, жодного разу не поставляв апелянту будівельні матеріали. Окрім того, матеріали справи не містять доказів, які б вказували на те, що уповноважений представник апелянта отримував будь-який товар від позивача. При цьому, у видатковій накладній відсутні такі обов»язкові реквізити, як посада та прізвища осіб, відповідальних за здійснення поставки і правильність її оформлення з боку покупця.

Наводить скаржник і інші доводи, що є, на його думку, підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2017р. справу № 907/587/17 призначено судді-доповідачу ОСОБА_3 та іншим суддям, які входять до складу колегії, а саме суддям: Марку Р.І., Галушко Н.А.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 06.11.2017р., подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 28.11.2017р.

Представник позивача в судове засідання 28.11.2017р. не з»явився, проте надіслав на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, проти апеляційної скарги заперечив, оскільки видаткова накладна № РН-0000158 від 02.12.2015р., згідно якої був поставлений товар відповідачу, підписана директором ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Форестер Закарпаття», який є відповідальним за здійснення даної господарської операції і правильність її оформлення з боку відповідача. Окрім того, зазначає, що протягом розгляду справи у суді першої інстанції відповідач жодним чином на заперечував укладення між сторонами договору та його дійсність.

Представник від відповідача (апелянта) в судове засідання не з»явився, однак надіслав на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку із неможливістю забезпечити явку повноважного представника.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 28.11.2017р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 12.12.2017р.

В судове засідання 12.12.2017р. представник позивача не з»явився, причин неявки суду не повідомив.

Представник апелянта в судове засідання також не з»явився, однак надіслав на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку із неможливістю забезпечити явку повноважного представника, оскільки останній буде зайнятий в іншому судовому процесі.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 12.12.2017р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 19.12.2017р.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017р. № 2147-VIII, у відповідності до якого Господарський процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Відповідно до підпункту 9 пункту 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України справи у судах апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відтак, враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції продовжує розглядати дану справу за правилами Господарського процесуального кодексу України в новій редакції.

В судове засідання 19.12.2017р. представники сторін не з»явились, причин неявки суду не повідомили.

У відповідності до п.3 статті 222 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Відводів складу суду та секретаря судового засідання в порядку ст.ст.35,37 Господарського процесуального кодексу України не заявлялось.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 19.12.2017р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

Відповідно до п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до п.1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 ГК України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено судом, 05.08.2015 року між ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю МП ТРАНС (продавцем, позивачем у справі) та ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Форестер Закарпаття (покупцем, відповідачем у справі) укладено договір № 0508, відповідно до якого продавець (позивач) зобовязується в порядку та на умовах, визначених договором передати (поставити) у зумовлені строки покупцеві будівельні матеріали (надалі - Товар) в кількості та асортименті зазначених у рахунках, узгоджених покупцем, а покупець (відповідач) зобовязується прийняти та вчасно оплатити за товар.

За умовами п. п. 4.2. та 4.3. договору, перехід права власності на товар відбувається в момент передачі (поставки) відповідної партії товару, що оформляється видатковою накладною чи актом приймання передачі шляхом самовивозу зі складу постачальника.

Форма оплати та порядок розрахунків сторонами погоджені у п.п. 5.1., 5.2. договору, які передбачають, що розрахунок між сторонами здійснюється на умовах 100% передоплати покупцем вартості партії товару згідно виставлених продавцем рахунків, шляхом перерахунку на розрахунковий рахунок продавця або внесення готівки в касу продавця. Якщо товар було відпущено без повної попередньої оплати то покупець зобовязаний оплатити вартість товару протягом трьох банківських днів від дати поставки товару.

Матеріалами справи встановлено, що на виконання умов договору № 0508 від 05.08.2015 року позивач здійснив поставку товару відповідачу на загальну суму 98 742 грн. 48 коп., що підтверджується долученою до матеріалів справи копією видаткової накладної № РН-0000158 від 02.12.2015 року, підписаною представником ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Форестер Закарпаття з проставленням печатки ОСОБА_2 та без будь яких зауважень.

Відповідно до ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (з наступними змінами та доповненнями) підтвердження здійснення господарської операції відбувається на підставі первинних документів, які містять у собі відомості про господарську операцію.

Проте, всупереч взятих на себе зобовязань за договором № 0508 від 05.08.2015 року, відповідач вартість поставленого йому позивачем товару не оплатив, у звязку з чим у нього виникла заборгованість перед продавцем (позивачем) у розмірі 98 742 грн. 48 коп.

Невиконання відповідачем зобовязань щодо повної та своєчасної оплати поставленого йому за умовами договору № 0508 від 05.08.2015 року та видаткової накладної № РН-0000158 від 02.12.2015 року товару стала підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача суми 98 742 грн. 48 коп. заборгованості за поставлений товар в примусовому порядку.

Враховуючи те, що позивачем представлено достатньо об»єктивних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в підтвердження заявлених позовних вимог, а відповідач не заперечив наявності заборгованості перед позивачем, доказів сплати заборгованості не представив, виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно із п.1 ст.76 ГПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об»єктивно не залежали від нього.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Закарпатської області від 17.10.2017 року у даній справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально не обґрунтовані, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 277 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судовий збір за перегляд рішення господарського суду Закарпатської області від 17.10.2017 року у даній справі в апеляційному порядку слід покласти на скаржника в порядку, передбаченому ст. 129 ГПК України.

На підставі наведеного та відповідно до вимог ст.ст. 275, 276, 281, 282, 283, 284, 285 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Форестер Закарпаття», м.Ужгород, вх.№ 01-05/5163/17 від 02.11.2017р. - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Закарпатської області від 17.10.2017р. у справі № 907/587/17 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст.ст. 287,288 ГПК України.

Повний текст постанови складено і підписано 22 грудня 2017р.

Головуючий суддя Костів Т.С.

суддя Марко Р.І.

суддя Галушко Н.А.