КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2017 р. Справа№ 925/875/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Майданевича А.Г.

За участю представників:

Прокурор: Жовтий С.О.

Від позивача-1: не з'явилися;

Від позивача-2: не з'явилися;

Від відповідача-1: не з'явилися;

Від відповідача-2: Половінкін О.В. - представник;

Від третьої особи: Кротюк В.В. - представник;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 28.09.2017 року

у справі № 925/875/17 (суддя Васянович А.В.)

за позовом заступника прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі:

1) Кабінету Міністрів України;

2) Міністерства аграрної політики та продовольства України

до 1) Виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області;

2) Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача 1 - акціонерна компанія "Хліб України"

про визнання Державна незаконним та скасування рішення, визнання недійсними та скасування свідоцтв та визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області з позовом звернувся заступник прокурора Черкаської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства аграрної політики та продовольства України до Виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області, Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо - зернова корпорація України" про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними та скасування свідоцтв та визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що рішення про оформлення права власності на нежитлові приміщення та будівлі" прийнято першим відповідачем із перевищенням повноважень за відсутності рішення власника про зміну правового статусу державного майна та суперечить вимогам чинного законодавства. Крім того, відповідач два, як суб'єкт господарювання, який належить до державного сектора економіки, здійснює свою діяльність на основі права господарського відання, а спірне майно, до виключення його з переліку, що не підлягає приватизації та завершення процедури приватизації в Установленому законодавством порядку залишається об'єктом права державної власності.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 17 липня 2017 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні першого позивача Державну акціонерну компанію "Хліб України".

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 28.09.2017 з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 28.09.2017 року у справі № 925/875/17 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не досліджено всіх обставин справи та не надано належної оцінки доказам у справі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач - 2 зазначив, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам ПАТ "ДПЗКУ" щодо застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Крім того, ПАТ "ДПЗКУ", як Публічне акціонерне товариство, володіє майном, переданим йому як вклад до статутного капіталу, на праві приватної власності, оскільки в даному випадку Держава отримала 100% акцій (корпоративні права) товариства, а ПАТ "ДПЗКУ" взамін отримала майно.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2017 колегією суддів у складі: головуючого судді Баранця О.М., суддів Сітайло Л.Г., Пашкіної С.А. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 27.11.2017.

13.11.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від прокурора надійшов відзив, в якому прокрор заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін, який колегією суддів був оглянутий та долучений до матеріалів справи.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 21.11.2017 № 09-52/786/17 у зв'язку із призначенням головуючого судді (судді-доповідача) Баранця О.М. на посаду судді Верховного Суду, відповідно до підпункту 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 925/875/17.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" у справі № 925/875/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Тищенко А.І. та Майданевича А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.11.2017 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 14.12.2017.

27.11.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника відповідача-2 надійшли письмові пояснення, в якому відповідач-2 підтримував доводи викладені в апеляційній скарзі, які колегія суддів оглянула та долучила до матеріалів справи.

14.12.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника відповідача-2 надійшло пояснення із роздруківкою з ЄДРСР, яке колегія суддів оглянула та долучила до матеріалів справи.

В судовому засіданні 14.12.2017 прокурор та представник третьої особи надали пояснення по суті спору, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", рішення Господарського суду Черкаської області від 28.09.2017 залишити без змін.

В судовому засіданні 14.12.2017 представник відповідача-2 надав пояснення по суті спору, підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", рішення Господарського суду Черкаської області від 28.09.2017 скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представники позивача-1, позивача-2, відповідача-1 у судове засідання суду апеляційної інстанції, 14.12.2017 не з'явились.

У відповідності до п. 3.9.1.-3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи викладене, заслухавши пояснення представників сторін, що з'явились у судове засідання колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники сторін про дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Участь в судовому засіданні 14.12.2017 представників позивача-1, позивача-2, відповідача-1, судом обов'язковою не визнавалась. Клопотань про відкладення розгляду справи не заявлялось.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи. Такої ж правової позиції дотримується й Вищий господарський суд України, зокрема, у своїй постанові від 07.07.2016 по справі 910/21819/15.

Застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвали Київського апеляційного господарського суду були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників позивача-1, позивача-2, відповідача-1 які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні прокурором від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави у випадках, визначених законом.

Підставою представництва інтересів держави в судах є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних і інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Згідно із пунктом 3 частини 6 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" під час здійснення представництва інтересів держави в суді прокурор має право у порядку, передбаченому процесуальним законом ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи.

Відповідно до пункту 3 статті 24 Закону України "Про прокуратуру" право подання апеляційної чи касаційної скарги на судове рішення в цивільній, адміністративній, господарській справі надається прокурору, який брав участь у судовому розгляді, а також незалежно від участі в розгляді справи прокурору вищого рівня: Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, першим заступникам та заступникам керівників регіональних прокуратур.

Ршенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-РП/9 визначено, що під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Крім того, даним рішенням передбачено, що під представництвом прокуратурою України інтересів держави у господарському суді, за змістом статтей 2, 29 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти правовідносини в яких прокурор реалізуючи визначені Конституцією та законами України повноваження, вчиняє у суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 №1000 "Про утворення Державної акціонерної компанії "Хліб України" утворена Державна акціонерна компанія "Хліб України" з метою забезпечення інтересів держави та населення у процесі реформування системи закупівель і використання зерна державних ресурсів, створення сприятливих умов для інвестування елеваторної, борошномельно-круп'яної і комбікормової промисловості.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.11.1996 №1375 затверджено статут Державної акціонерної компанії "Хліб України", відповідно до пункту 8 якого, майно компанії є власністю держави і закріплюється за компанією на праві повного господарського відання.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 05.07.1997 №1218 "Про прискорення приватизації хлібоприймальних та хлібозаготівельних підприємств" Міністерство агропромислового комплексу України зобов'язано передати у двомісячний термін до статутного фонду Державної акціонерної компанії "Хліб України" державне майно підприємств, зазначених у додатку №3 до цієї постанови, перетворивши їх у дочірні підприємства компанії.

У переліку хлібоприймальних і зернопереробних підприємств, державне майно яких передається до статутного фонду Державної акціонерної компанії "Хліб України" (додаток №3 до постанови), по Черкаській області значиться Уманський елеватор.

В свою чергу, дочірнє підприємство Державна акціонерна компанія "Хліб України" "Уманський елеватор" створено шляхом реорганізації державного підприємства Уманський елеватор на виконання вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1997 №1218.

03.03.1995 Постановою Верховної Ради України № 88/95ВР затверджено перелік об'єктів, які не підлягають приватизації, до якого включено Уманський елеватор.

Вказана постанова втратила чинність на підставі Закону України від 07.07.1999 "Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", яким затверджено перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, згідно з додатком 1, до якого увійшов Уманський елеватор.

Постановою Кабінету Міністрів України №764 від 11.08.2010 "Про заходи з утворення державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" ліквідовано дочірні підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" згідно з додатком, зокрема, Уманський елеватор та утворено державне підприємство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" з віднесенням його до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства.

Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" утворено до постанови Кабінету Міністрів України від 06.06.2011 №593 "Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 №764" шляхом перетворення (корпоратизації) державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

Виконавчим комітетом Уманської міської ради Черкаської області 22.03.2012 прийнято спірне рішення №86 "Про оформлення права власності на нежитлові приміщення та будівлі".

Відповідно до пункту 1.5. якого було оформлено право власності за Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на комплекси нежитлових будівель та споруд, що розташовані за адресами: вул. Старицького,7, вул. Енергетична, 11в, вул. Ленінського Іскри, 33 (яка з 19.02.2016 була перейменована на вул. Успенську), м. Умань, Черкаської області.

30.03.2012 на виконання вищевказаного рішення виконавчим комітетом Уманської міської ради було оформлено свідоцтво про право приватної власності на нерухоме майно, серія САС №892966 за Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України", а саме на комплекс нежитлових будівель та споруд, що розташовані по вул. Енергетична, 11в.

Виконавчим комітетом Уманської міської ради Черкаської області 02.04.2012 було оформлено ще два свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія САС №892967 та серія САС №892968 за Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на комплекс будівель та споруд за адресами: вул. Ленінської Іскри, 33 та вул. Старицького, 7.

Проте слід зауважити, що спірне рішення №86 від 22.03.2012 було прийнято виконавчим комітетом Уманської міської ради Черкаської області із перевищенням повноважень за відсутності рішення власника про зміну правового статусу державного майна, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Як вже зазначалося, постановою Кабінету Міністрів України №764 від 11.08.2010 створено державне підприємство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" ліквідовано дочірні підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України".

Згідно із пунктом 5 вищевказаної постанови статутний капітал державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" формується шляхом передачі до нього цілісних майнових комплексів дочірніх підприємств Державної акціонерної компанії "Хліб України", що ліквідуються, у тому числі і шляхом передачі цілісного майнового комплексу дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії "Хліб України" "Уманський елеватор", до складу якого входить комплекс нежитлових будівель та споруд, розташованих по вул. Старицького, 7, вул. Енергетична, 11в, вул. Ленінської Іскри, 33.

Постановою Кабінету Міністрів України №593 від 06.06.2011 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.08.2010 №764, в якій вказано, що КМУ погодився з пропозицією Мінагрополітики щодо перетворення державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" у державне публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України", повноваження з управління корпоративними правами здійснює зазначене Міністерство. Також КМУ встановив, що 100 % акцій Державного публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", які випускаються на величину його статутного капіталу, залишаються у державній власності до прийняття окремого рішення Кабінету Міністрів України.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 Постанови КМУ №593 від 06.06.2011 державне публічне акціонерне товариство "Державна продовольча зернова корпорація України" не може вчиняти дії стосовно майна, переданого до його статутного капіталу, наслідком яких може бути відчуження майна, у тому числі передача його до статутного капіталу інших господарських організацій, передача в заставу тощо.

На виконання вищевказаних постанов Кабінету Міністрів України Мінагрополітики України прийняло наказ №325 від 07.07.2011, яким було реорганізовано Державне підприємство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" шляхом його перетворення у Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України".

Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" є правонаступником майнових прав та обов'язків державного підприємства, статутний капітал товариства формується на базі майна державного підприємства.

Пунктом 4.3 статуту Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", затвердженого наказом Мінагрополітики України № 4 від 06.01.2016, вказано, що товариство є власником майна (у тому числі коштів, матеріальних та нематеріальних активів), переданого йому засновником та акціонерами як вклади до статутного капіталу товариства, або в інший не заборонений чинним законодавством спосіб.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 115 ЦК України господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу. Частиною 1 статті 85 Господарського кодексу України встановлено, що майно, передане господарському товариству у власність засновниками і учасниками як внески, є власністю господарського товариства.

Проте, частиною 2 статті 325 ЦК України визначено, що фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Відповідно до частини 3 статті 86 ГК України забороняється використовувати для формування статутного (складеного) капіталу товариства бюджетні кошти, кошти, одержані в кредит та під заставу, векселі, майно державних (комунальних) підприємств, яке відповідно до закону (рішення органу місцевого самоврядування) не підлягає приватизації, та майно, що перебуває в оперативному управлінні бюджетних установ, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, внесення майна державного підприємств, яке відповідно до закону не підлягає приватизації, як вклад до статутного (складеного) капіталу забороняється, отже юридичній особі не може належати таке майно на праві приватної власності, якщо інше прямо не передбачено законом.

За приписом статті 145 ГК України зміна правового режиму майна суб'єкта господарювання здійснюється за рішенням власника (власників) майна у спосіб, передбачений цим Кодексом та прийнятими відповідно до нього іншими законами, крім випадків, якщо така зміна забороняється законом. Правовий режим майна суб'єкта господарювання, заснованого на державній (комунальній) власності, може бути змінений шляхом приватизації майна державного (комунального) підприємства відповідно до закону або шляхом здачі цілісного майнового комплексу підприємства чи майнового комплексу його структурного підрозділу в оренду.

Відповідно до статуту публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" є правонаступником всіх прав та обов'язків державного підприємства "Державна продовольчо-зернова корпорація України", за яким вказане у позові майно - комплекс будівель і споруд було закріплене на праві господарського відання.

Згідно із Законом України "Про перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" Уманський елеватор не входить до Переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації (додаток 1 Закону), а в переліку об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані, вказаний об'єкт відсутній.

Законом України "Про акціонерні товариства" визначено особливості створення акціонерних товариств у процесі приватизації та корпоратизації, їх правового статусу та діяльності у період до виконання плану приватизації (розміщення акцій) визначаються законодавством про приватизацію та корпоратизацію.

Злід наголосити, що чинне законодавство України про приватизацію та корпоратизацію, як і Закон України "Про акціонерні товариства", не передбачають, що заборона щодо внесення майна державного підприємства, яке відповідно до закону не підлягає приватизації, як вклад до статутного (складеного) капіталу товариства не розповсюджується на випадки перетворення державних унітарних комерційних підприємств в акціонерні товариства, 100 % акцій яких належить державі.

Отже, спірне майно не виключене з переліку майна, що не підлягає приватизації, заборона на внесення спірного майна до статутного (складеного) капіталу товариства прямо випливає із закону, тому суд приходить до висновку, що спірне майно надавалося публічному акціонерному товариству "Державна продовольчо-зернова корпорація України" для здійснення статутної діяльності, а не у власність, і до завершення процедури приватизації в установленому законодавством порядку це майно залишається об'єктом права державної власності.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішення та свідоцтва про право власності, які зазначені вище видані за відсутності належних документів, що підтверджують зміну форми власності зазначеного майнового комплексу з державної на приватну в установленому законом порядку.

Пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

З наявних в матеріалах справи доказів, вбачається, що документів які підтверджують зміну форми власності вказаних будівель з державної на приватну відсутні, тому виконавчий комітет Уманської міської ради мав відмовити Публічному акціонерному товариству "Державна продовольчо-зернова корпорація України" в оформленні та видачі свідоцтв про право приватної власності на спірне нерухоме майно відповідно до припису пункту 4 частини 1 статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Аналогічна правова позиція викладена Вищим господарським судом України у постановах від 22.12.2015 у справі № 922/2336/15 та від 23.12.2015 у справі № 922/2256/15.

Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права, визнання правочину недійсним, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Статтею 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно із статтею 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Враховуючи, викладене оскільки рішення виконавчого комітету Уманської міської ради 22.03.2012 № 86 "Про оформлення права власності на нежитлові приміщення та будівлі" в частині оформлення права власності за Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на комплекси нежитлових будівель та споруд, що розташовані за адресами: вул. Старицького,7, вул. Енергетична, 11в, вул. Ленінського Іскри, 33, м. Умань, Черкаської області прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України, з перевищенням компетенції та порушує інтереси держави, підлягає визнанню незаконним та скасуванню, про що вірно вказав суд першої інстанції.

З наявної в матеріалах справи інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, 30.03.2012, 02.04.2012 та 21.09.2016 до нього внесено записи про право приватної власності на спірне нерухоме майно по вул. Енергетична, 11в, вул. Успенська, 33 (Ленінської "Іскри"), вул. Старицького, 7 у м. Умань Черкаської області за публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України", підстава виникнення права власності - свідоцтво про право власності від 30.03.2012 САС № 892966, свідоцтво про право власності від 02.04.2012 САС № 892967 та свідоцтво про право власності від 02.04.2012 САС № 892968, видані виконавчим комітетом Уманської міської ради.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" свідоцтво про право власності є правовстановлюючим документом, на підставі якого здійснюється державна реєстрація права власності а тому, як окремий спосіб захисту поновлення порушених прав у судовому порядку, може бути предметом розгляду в господарських судах.

Дана правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 30.09.2015 у справі № 911/3396/14.

Враховуючи викладене, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про невідповідність чинному законодавству спірного рішення виконавчого комітету Уманської міської ради № 86 від 22.03.2012, вимога про визнання недійсними та скасування вищевказаних свідоцтв, що були видані Публічному акціонерному товариству "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на підставі скасованого рішення є обґрунтованою.

Згідно із частиною 2 статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин та відповідно до припису статті 15 цього Кодексу має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" неправомірно набуло права власності на спірний комплекс будівель та споруд та не визнає право держави Україна як власника цього майна.

За приписами Закону України "Про управління об'єктами державної власності", Закону України "Про Кабінет Міністрів України" повноваження щодо управління державним майном здійснює Кабінет Міністрів України.

Отже, власником спірного нерухомого майна є держава Україна в особі Кабінету Міністрів України, тому позовні вимоги про визнання за державою Україна в особі Кабінету Міністрів України права власності на комплекс будівель та споруд, що розташовані за адресою: вул. Енергетична, 11в, вул. Успенська, 33 та по вул. Старицького, 7 м. Умань, Черкаської області є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується, заяви Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" другого відповідача про застосування позовної давності не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В частині 1 статті 261 ЦК України вказано, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах зазначеної особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється однаково - з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Дана правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 22.03.2017 у справі № 5004/2115/11.

Зі змісту позовної заяви та наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивачами у справі виступають - Кабінет Міністрів України та Міністерство аграрної політики та продовольства України не приймали участі у прийнятті спірного рішення виконавчого комітету та оформленні спірних свідоцтв про право приватної власності, свою волю з цих питань не висловлювали, про вказані порушення щодо державного майна цим державним органам раніше не було відомо. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Про наявні порушення вимог закону та необхідність захисту державних інтересів у судовому порядку прокурору стало відомо лише за результатами комплексного опрацювання інформацій різних органів державної влади, установ та організацій, виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області від 23.12.2016, Уманського виробничого відділку КП "ЧООБТІ" від 19.11.2016, Кабінету Міністрів України від 14.03.2017, Міністерства аграрної політики та продовольства України від 03.05.2017.

Публічним акціонерним товариством "Державна продовольчо-зернова корпорація України" не доведено і належними доказами не підтверджено протилежного. Посилання на те, що спірне рішення є публічною, загальнодоступною інформацією, що підлягає обов'язковому оприлюдненню, необґрунтовані, оскільки відповідачем-2 не доведено, що спірні рішення і свідоцтва були оприлюднені та прокурор чи КМ України або Мінагропромполітики повинні були про них дізнатися.

Таким чином, в даному випадку не був пропущений передбачений статтею 257 ЦК України трирічний строк, в межах якого прокурор звернувся до господарського суду з даним позовом, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов прокурора про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними та скасування свідоцтв про право власності, визнання за державою Україна права власності на спірне нерухоме майно підлягає до задоволення.

Доводи, які наведені скаржником в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Згідно з положеннями ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в рішенні, дійсним обставинам справи, тому рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Черкаської області від 28.09.2017 у справі № 925/875/17 залишити без змін.

Матеріали справи № 925/875/17 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.І. Тищенко

А.Г. Майданевич