ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2017 р.Справа № 922/3775/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Кудревичу М.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерснабстрой", м. Харків
до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", м. Київ
про визнання недійсним договору
за участю представників:

позивача - Чухраєва Н.С., довіреність № б/н від 10.11.2017 р.

відповідача - Дем'янець Я.В., довіреність № 02-36/3043 від 29.10.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерснабстрой" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (відповідач) про визнання недійсним Іпотечного договору № 805/13/18-5/8-826 від 13.10.2008 р., укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерснабстрой".

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що Висновком судово-почеркознавчої експертизи № 10215/15375 за кримінальним провадженням № 0005266 від 29.08.2017 р. встановлено, що підпис учасника товариства - ОСОБА_4 вчинений іншою особою, що має наслідком відсутності у директора ТОВ "Інтерснабстрой" повноважень щодо укладення Іпотечного договору від 13.10.2008 р. Таким чином, позивач зазначає, що Іпотечний договір № 805/13/18-5/8-826 від 13.10.2008 р. є недійсним, так як укладений без достатньої правової підстави, а саме без погодження учасника товариства, який має частку у статутному капіталі 50%, чим порушено приписи ч. 2 ст. 203 ЦК України, а саме: особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.11.2017 р. було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 27.11.2017 р. о 11:15 год.

Відповідач, через канцелярію господарського суду 23.11.2017 р. за вх. № 38814, надав відзив на позовну заяву з додатком, який судом долучений до матеріалів справи. Згідно відзиву відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову у повному обсязі. При цьому, відповідач вказував, що іпотечний договір укладено від імені ТОВ "Інтерснабстрой" директором товариства, який діяв на підставі статуту та протоколу від 30.09.2008 р. Підписи ОСОБА_4 на протоколі про призначення директором ОСОБА_5 та на протоколі, яким вирішено передати майно в іпотеку, візуально були ідентичними і у банку не могло бути сумніву у тому, що ОСОБА_5 діє без повноважень. Той факт, що ОСОБА_5 діяв без належних повноважень не має юридичного значення для третіх осіб, оскільки відсутність таких повноважень не була доведена до банку, та не могла бути встановлена банком за жодних обставин. Також, відповідач вказував, що висновок судово-почеркознавчої експертизи, проведеної в рамках кримінальної справи, не є належним доказом у господарському процесі. Крім того, ПАТ "Укрсоцбанк" просив застосувати трирічний строк позовної давності, мотивуючи це тим, що у момент підписання протоколу загальних зборів ТОВ "Інтерснабстрой" від 30.09.2008 р., ОСОБА_6 не міг не знати, що такий протокол підписується іншою особою - не ОСОБА_4 Таким чином, момент, з якого починається обраховуватись строк позовної давності, є дата підписання такого протоколу. Отже, позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

У судовому засіданні призначеному на 27.11.2017 р. о 11:15 год. була оголошена перерва до 13.12.2017 р. о 11:00 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.12.2017 р. було задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та розгляд справи відкладено на 14.12.2017 р. о 11:30 год.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив суд відмовити в задоволенні позову.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

З'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, суд встановив наступне.

13 жовтня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (Кредитор) та ФОП ОСОБА_6 (позичальник-1) та ОСОБА_6 (позичальник-2) укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № 805/6/18/8-135.

В забезпечення виконання зобов'язання за Генеральним договором про надання кредитних послуг № 805/6/18/8-135 13 жовтня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (іпотекодержатель) та ТОВ "Інтерснабстрой" (іпотекодавець) укладено Іпотечний договір № 805/13/18-5/8-826.

Відповідно до п.1.1. Іпотечного договору, іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю в якості забезпечення виконання позичальником-1 - ФОП ОСОБА_6 та позичальником-2 - ОСОБА_6 зобов'язань за Генеральним договором про надання кредитних послуг № 805/6/18/8-135 від 13.10.2008 р. наступне нерухоме майно:

- нежитлові приміщення першого поверху №66-1-:-66-6, 66-2а, 66-8-:-66-12, 66-17, 66-17а, 66-18 в літ. "А-5", загальною площею 421,2 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Харків, Харківська набережна, 9, що належать іпотекодавцю на праві власності на підставі договору № 2598-В-С купівлі-продажу нежитлових приміщень, орендованих ТОВ "Інтерснабстрой", посвідченого ПНХМНО Погрібною С.В. 07.07.2003 р. за р. № 807, акту прийому-передачі №2598-В-С, Свідоцтва №2598-В-С про право власності, виданого Управлінням комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської області Харківської міської ради 21 серпня 2003 р., зареєстрованого у КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" 14.10.2003 року за №1714359, реєстраційний №1293360, номер запису 4780 в книзі 1.

Іпотечний договір від імені ТОВ "Інтерснабстрой" було підписано директором ОСОБА_7

Протоколом № б/н позачергових зборів учасників ТОВ "Інетрснабстрой" від 30.09.2008 р. ОСОБА_7 було уповноважено на підписання цього іпотечного договору.

Протокол № б/н позачергових зборів учасників ТОВ "Інетрснабстрой" було підписано засновниками ТОВ "Інетрснабстрой" - ОСОБА_6 та ОСОБА_4

В рамках кримінального провадження №0005266 проведено судово-почеркознавчу експертизу. Висновком судово-почеркознавчої експертизи № 10215/15375 від 29.08.2017 р. було встановлено наступне: "Підпис від імені ОСОБА_4 в досліджуваному документі "Протокол № б/н внеочередного собрания участников общества с ограниченной ответственностью "ООО Интерснабстрой" Идентификационный код - 24661232 от 30.09.2008 г." розташований у рядку праворуч від надрукованого тексту "ОСОБА_4."

- виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_4, а іншою особою.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

У відповідності до ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Також, ст. 20 ГК України передбачає можливість визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом з метою захисту прав і законних інтересів суб'єкта господарювання.

Отже, господарський договір, в тому числі спірний договір, може бути визнаний недійсним за наявності двох умов: перша це порушення ним прав та/або охоронюваних законом інтересів позивача; друга це наявність передбачених законом підстав для визнання договору недійсним.

Крім того, за загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом не від власного імені, а від імені та в інтересах ТОВ "Інетрснабстрой", як юридичної особи - окремого суб'єкта господарювання.

Відповідно до частини 1, 3 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

Позивачем у вказаній справі є саме товариство - ТОВ "Інтерснабстрой", від імені якого, в порядку передоручення від виконавчого органу - директора, який згідно зі статутом представляє інтереси товариства без довіреності, виступає ОСОБА_6 Отже, ОСОБА_6 є уповноваженим представником ТОВ "Інтерснабстрой", та він не приймає участь у справі як засновник юридичної особи.

Факт того, що протокол позачергових зборів учасників ТОВ "Інтерснабстрой" від 30.09.2008 р. підписано не одним із засновників товариства - ОСОБА_4, а іншою особою, був встановлений тільки у 29.08.2017 р. під час проведення судово-почеркознавчої експертизи за кримінальним провадженням. Таким чином, строк позовної давності для ТОВ "Інтерснабстрой" - позивача у справі, починає обраховуватись із моменту, коли даний факт став відомий виконавчим органам зазначеної юридичної особи.

За таких обставин господарський суд приходить до висновку, що позовна заява ТОВ "Інтерснабстрой" подана до суду в межах трирічного строку позовної давності, у зв'язку з чим підстави для застосування строків позовної давності, про що заявлено відповідачем, відсутні.

Щодо висновку судово-почеркознавчої експертизи № 10215/15375 за кримінальним провадженням №0005266 від 29.08.2017 р. суд зазначає наступне.

Проведення судових експертиз під час розгляду справ в порядку господарського судочинства врегульовано статтями 41-42 ГПК України, якими встановлено певні вимоги до висновку експерта та необхідність в обов'язковому порядку попередження експерта про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків, в силу яких висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 43 ГПК України.

Відповідно до положень ст. 42 ГПК України висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом.

Згідно ст. 1 Закону України „Про судову експертизу", судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об'єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

З огляду на вищевикладене, висновок судово-почеркознавчої експертизи № 10215/15375 за кримінальним провадженням №0005266 від 29.08.2017 р. приймається судом, оскільки він був складений за результатами судово-почеркознавчої експертизи проведеної у рамках кримінального провадження, з попередженням судових експертів про кримінальну відповідальність, та він містить науково-обґрунтовані дані, що стосуються предмета позову по справі.

За таких обставин, оскільки зазначений висновок судово-почеркознавчої експертизи, проведеної в кримінальному провадженні, містить інформацію щодо предмета доказування в господарській справі, то врахування судом при винесенні рішення зазначеного висновку експерта з врахуванням інших доказів та обставин справи є засобом повного та всебічного розгляду, який забезпечує можливість встановити істину у справі та не приведе до порушення прав учасників процесу.

Щодо твердження відповідача про те, що існує заборгованість за Генеральним договором про надання кредитних послуг №805/6/18/8-135 від 13 жовтня 2008 року, яка є непогашеною, і останній був укладений, лише за умови укладення іпотечного договору, тому такий договір не може бути визнаний недійсним - суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

В порядку частини 1-3 статті 18 Закону України "Про іпотеку" іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: 1) для іпотекодавця та іпотекодержателя - юридичних осіб відомості про: для резидентів - найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб - підприємців:

2) зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання;

3) опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер.

Іпотечний договір може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

Іпотечний договір та договір, що обумовлює основне зобов'язання, можуть бути оформлені у вигляді одного документа. Цей документ за формою і змістом повинен відповідати вимогам, встановленим у цій статті, та вимогам, встановленим законом, для договору, який визначає основне зобов'язання.

Таким чином, кредитний та іпотечний договори є різними за своєю природою правочинами, які мають різний предмет та умови.

Іпотечне зобов'язання є похідним від основного зобов'язання, яке виникло на підставі кредитного договору, і припинення дії одного договору, зокрема договору іпотеки, не припиняє дію кредитного договору. За таких обставин, доводи відповідача, про неможливість визнання недійсним іпотечного договору, який укладався для забезпечення зобов'язання кредитного договору, не мають юридичного обґрунтування.

Суд зазначає, що судовий захист майнових інтересів осіб, названих у ст. 1 ГПК України, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 20 Господарського України здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання правочину недійсним.

Частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним.

Положеннями частини другої статті ст. 207 Цивільного кодексу України пред'являються вимоги до правочину, вчиненого у письмовій формі, зокрема якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Пунктом 7 та п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", передбачено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Цим же пунктом названої Постанови Верховного Суду України визначено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

В порядку частини 1 статті 236 Цивільного кодексу України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Законом України "Про господарські товариства", зокрема частиною 1, 4 статтею 58 визначено, що вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників. Учасники мають кількість голосів, пропорційну розміру їх часток у статутному капіталі.

Статтями, 59, 41 Закону України "Про господарські товариства" визначено, що до компетенції загальних зборів належить затвердження договорів (угод), укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства. Такі рішення приймаються більшістю голосів.

Статутом ТОВ "Інтерснабстрой" в редакції від 29.12.2004р., а саме п.п. з) п. 9.1. встановлено, що до компетенції Загальних зборів належить, зокрема, відчуження майна Товариства на суму, що становить 50 і більше відсотків майна товариства.

Пунктом 9.2. визначено, що загальні збори учасників вважаються повноважними якщо на них присутні учасники що володіють у сукупності більше як 60% голосів.

Тобто, для прийняття рішення про розпорядження майном, належним товариству, необхідно, щоб на загальних зборах були присутні 60% голосів учасників та за таке рішення проголосувало більше половини голосів учасників товариства.

Учасники ОСОБА_9 та ОСОБА_4 володіють по 50% голосів кожний.

Позивачем доведено, що Протокол позачергових зборів учасників ТОВ "Інтерснабстрой" від 30.09.2008 р. є нікчемним в силу відсутності підпису усіх учасників товариства на здійснення такого правочину, а саме Іпотечного договору № 805/13/18-5/8-826 від 13.10.2008 р.

Тобто, рішення про передачу майна в іпотеку є не прийнятим, оскільки за нього не проголосувало достатньої кількості голосів, а отже відсутня згода вищого органу юридичної особи, який уповноважений примати рішення щодо розпорядження майна, зокрема укладення договору про передачу майна в іпотеку.

За таких умов, Іпотечний договір № 805/13/18-5/8-826 від 13.10.2008 р. є таким, що вчинений особою, без належного обсягу повноважень та вільного волевиявлення учасника правочину, що суперечить приписам частини 2,3 статті 203 Цивільного кодексу України з моменту його вчинення.

Доводи відповідача про те, що останній не міг мати і сумніву, що директор ТОВ "Інтерснабстрой" діє без достатнього обсягу повноважень, оскільки підписи ОСОБА_4 на протоколі загальних зборів про призначення директора та протоколі про передачу майна в іпотеку візуально не відрізнялись, і посилання на абзац 2 частини 3 ст. 92 Цивільного кодексу України, а саме на те, що дії вчинені представником юридичної особи без належного обсягу повноважень не мають юридичного значення для третіх осіб якщо юридична особа не доведе, що третя особа знала, або не могла не знати про такі обмеження, а також застосування норми статті 241 Цивільного кодексу України, судом відхиляються з наступних причин.

Згідно зі статтею 241 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Вказані норми закону не підлягає застосуванню, оскільки у них мова йде про обмеження повноважень, які можуть міститись у законі або ж у статутних чи розпорядчих документах юридичної особи.

У даному ж випадку мова йде про відсутність повноважень на вчинення правочину, зокрема підписання договору іпотеки, який за своєю природою є правочином щодо розпорядження майна, внаслідок вчинення підпису іншою особою, тобто підробки документа. Даний факт неможливо передбачити наперед, однак така обставина, фактично позбавляє права власності законного власника майна.

Протокол позачергових загальних зборів учасників ТОВ "Інтерснабстрой" від 30.09.2008 р. є таким, що не породжує жодних наслідків в силу того, що є підробленим. І так як відсутня воля учасника товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерснабстрой" на вчинення такого правочину, що в цілому порушує права юридичної особи, як окремого суб'єкта господарювання, то і іпотечний договір є таким, що вчинений без вільного волевиявлення однієї зі сторін правочину.

Крім того, суд зазначає, що відсутні будь-які докази схвалення такого правочину юридичною особою після його підписання.

За таких обставин, договір іпотеки, підписаний директором ТОВ "Інтерснабстрой" - ОСОБА_7, який діяв на підставі підробленого Протоколу позачергових загальних зборів учасників ТОВ "Інтерснабстрой" від 30.09.2008 р., є недійсним в силу відсутності у особи, яка вчинила правочин, необхідного обсягу дієздатності та вільного волевиявлення учасника правочину.

Таким чином, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої при задоволенні позову судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 41, 58, 59 Закону України "Про господарські товариства", ст.ст. 1, 18 Закону України "Про іпотеку", ст.ст. 20, 207 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 15, 16, 96, 202, 203, 207, 215, 216, 236, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 4-3, 12, 22, 32, 33, 34, 42, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним Іпотечний договір № 805/13/18-5/8-826 від 13.10.2008 р., укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк" (ідентифікаційний код 00039019) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтерснабстрой" (ідентифікаційний код 24661232), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яковлєвою К.Б. і зареєстрований в реєстрі за № 1767.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (03150, м. Київ, вул. Ковпака, буд. 29, ідентифікаційний код 00039019) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерснабстрой" (61135, м. Харків, вул. Героїв Праці, буд. 48-А, кв. 126, ідентифікаційний код 24661232) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1600,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 19.12.2017 р.

Суддя А.М. Буракова