КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2017 р. м. Київ Справа № 910/12028/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Чорної Л.В.

Яковлєва М.Л.

секретар судового засідання Кондратенко Н.О.
за участю представників учасників процесу:
від позивача: Біла А.П.- довіреність № 1010 від 30.12.16 від відповідача: Ялтиченко О.П.- довіреність № 024-1/17 від 21.04.17
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта"
на рішеннягосподарського суду міста Києва
від25.09.17
суддяГрєхова О.А.
повний текст складено28.09.17
за позовомприватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка", м. Київ
дотовариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта", м. Київ
провідшкодування завданої дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 102 010,96 грн.

За результатами розгляду апеляційної скарги Київський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" (надалі-позивач/ПрАТ "СК "Уніка") звернулось до господарського суду міста Києва із позовною заявою до товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта" (надалі-відповідач/ТДВ "СТ "Домінанта") про стягнення 100 000,00 грн. страхового відшкодування, 410,96 грн. 3% річних, 1 600,00 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, позивач на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту "Пряме врегулювання" № 011101/4640/0000006 від 29.09.2016 виплатив страхове відшкодування власнику автомобіля марки "Рено", державний номерний знак НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України отримано право зворотньої вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є ТДВ "СТ "Домінанта".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.07.2017 року порушено провадження по справі № 910/12028/17 та призначено її до розгляду.

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.09.2017 року у справі № 910/12028/17 (суддя Грєхова О.А.) позов задоволено частково; стягнуто з ТДВ "СТ "Домінанта" на користь ПрАТ "СК "Уніка" 100 000,00 грн. страхового відшкодування, 241,93 грн. 3% річних, 1587,04 грн. інфляційних втрат.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано частковою доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції керувався приписами ст.ст. 11, 509, 625, 993, 1166, 1187, 1188 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України "Про страхування", ст.ст. 22, 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст.ст. 4-3, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням господарського суду міста Києва ТДВ "СТ "Домінанта" (надалі - апелянт) звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити частково у частині стягнення страхового відшкодування у розмірі 47 295,96 грн., 756,74 грн. інфляційних втрат, 198,25 грн. 3%річних, а в іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального, а саме, ст.ст. 526, 629, 993 Цивільного кодексу України та ст. ст. 9, 16 Закону України « Про страхування» та процесуального права.

Так, апелянт у поданій апеляційній скарзі вказує, що згідно з п 1.2.3 договору страхова суму встановлена в розмірі 100 000,00 грн., однак з наданого позивачем звіту про оцінку КТЗ № 04-03/01 від 03.01.2017 вбачається, що ринкова вартість пошкодженого автомобіля "Рено" д.н.з. НОМЕР_1 становить 249 992,17 грн., а отже сума за вказаним договором становить лише частку вартості застрахованого автомобіля "Рено" д.н.з. НОМЕР_1, а саме 40,16 % дійсної ринкової вартості транспортного засобу. Відтак, заявник апеляційної скарги зазначає, що розрахунок суми страхового відшкодування із застосуванням пропорційності відповідно до Закону України "Про страхування" та договору добровільного страхування наземного транспорту № 011101/4640/0000005 від 29.09.2016 має такий вигляд: 117739,51 грн. (вартість матеріального збитку) х 40,16 % (частка збитку, що підлягає відшкодуванню) = 47 295,96 грн. (страхове відшкодування, що підлягає виплаті). Таким чином, у зв'язку із зміною основного грошового зобов'язання мають бути і змінені суми стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Проте, місцевий господарський суд не врахував заперечення відповідача (апелянта) щодо необхідності застосування пропорційності при розрахунку суми страхового відшкодування за договором страхування КАСКО, передбаченої ч. 17 ст. 9 Закону України «Про страхування».

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.10.2017 року у справі № 910/12028/17 клопотання ТДВ "СТ "Домінанта" задоволено та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 25.09.2017 року у справі № 910/12028/17; прийнято до провадження апеляційну скаргу ТДВ "СТ "Домінанта" на рішення господарського суду міста Києва від 25.09.2017 року у справі № 910/12028/17 та призначено її до розгляду на 21.11.2017 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.11.2017 року розгляд апеляційної скарги ТДВ "СТ "Домінанта" на рішення господарського суду міста Києва від 25.09.2017 року у справі № 910/12028/17 відкладено на 19.12.2017.

29.11.2017 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду ПрАТ "СК "Уніка" був поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення залишити без змін.

У судовому засіданні представник апелянта (відповідача) вимоги апеляційної скарги підтримав, з викладених у ній підстав.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечував, з викладених на неї у відзиві підстав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 29.09.2016 року між ТОВ "Сакура Капітал", як страхувальником та ПрАТ "СК "Уніка", як страховиком було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту "Пряме врегулювання" №011101/4640/0000006 (надалі - договір добровільного страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки "Рено", державний номерний знак НОМЕР_1.

Договором визначено, що до страхових випадків відноситься зокрема ДТП, а вигодонабувачем є страхувальник.

Строк дії договору встановлено з 29.09.2016 року по 29.09.2017 року, страхову суму встановлено у розмірі 100 000,00 грн.

Пунктом 2.2 договору добровільного страхування визначено, що страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик, відповідно до умов Договору та/або умов, зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування при настанні страхового випадку з ТЗ та застрахованим додатковим обладнанням.

Згідно з п. 9.3 договору добровільного страхування розмір страхового відшкодування визначається виходячи з фактичного розміру збитків, завданих ТЗ у результаті страхового випадку, та розрахованого відповідно до умов договору та/або умов. Розмір страхового відшкодування не може перевищувати розмір прямого збитку, понесеного страхувальником (вигодо набувачем), та розміру страхової суми, зазначеної в договорі та/або умовах. Розрахунок суми страхового відшкодування визначається на день настання страхового випадку.

Пунктом 10.4 договору добровільного страхування передбачено, що якщо в ДТП встановлено часткову вину страхувальника страхове відшкодування розраховується у розмірі 50 % від суми завданого страхувальнику збитку, або у розмірі частки (відсотка) вини третьої особи, встановленої за рішенням суду.

Відповідно до п. 10.5 договору добровільного страхування у зв'язку з пошкодженням ТЗ страхувальника. страховиком відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом ТЗ з урахуванням експлуатаційного зносу, розрахованого у порядку встановленому у методиці або на підставі рахунку СТО, запропонованого та погодженого страховиком, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання страхувальника чи законного користувача ТЗ, який керував ним у момент ДТП. Чи до місця здійснення ремонту на території України.

Пунктом 10.6 договору добровільного страхування визначено, що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту ТЗ з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок страхувальника (його представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому, доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Згідно з п. 10.7 договору добровільного страхування в разі неможливості погодити наданий страхувальником експертний висновок або ремонтну калькуляцію СТО, страховик має право замовити незалежну оцінку вартості відновлювального ремонту ТЗ за свій рахунок, та вирахувати суму страхового відшкодування на підставі висновку експерта авто товарознавця з урахуванням всіх умов даного Договору та/або Умов.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, що 12.12.2016 о 19 год. 00 хв., ОСОБА_5, керуючи транспортним засобом марки "Рено" д.н.з. НОМЕР_1, в місті Києві, на перехресті вул. Терещенківській та бульв. Т. Шевченка, при виїзді не надав переваги в русі автомобілю марки Мітсубісі д.н.з. НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_7, який рухався з лівого боку по бульв. Т.Шевченка та скоїв зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

13.12.2016 власник застрахованого автомобіля марки "Рено", д.н.з. НОМЕР_1, звернувся до позивача із заявою, в якій повідомив про факт ДТП та просив виплатити страхове відшкодування на розрахунковий рахунок.

Відповідно до Звіту про оцінку КТЗ від 03.01.2017, вартість відновлювального ремонту автомобіля "Рено" д.н.з. НОМЕР_1 складає 130 330,90 грн. (без ПДВ), вартість матеріального збитку складає 117 739,51 грн. (без ПДВ), ринкова (дійсна) вартість КТЗ "Рено" д.н.з. НОМЕР_1 складає 248 992,17 (з ПДВ).

Позивач, з урахуванням умов договору добровільного страхування, склав страховий акт № 00210754 від 03.02.2017, згідно з яким пошкодження транспортного засобу автомобіля марки "Рено", д.н.з. НОМЕР_1, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 58 869,76 грн.

На підставі складеного страхового акта № 00210754 від 03.02.2017 року ПрАТ "СК "Уніка", виконуючи свої зобов'язання за договором, сплатило суму страхового відшкодування в розмірі 58 869,76 грн. на рахунок страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням № 004694 від 07.02.2017 року.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.02.2017 у справі № 761/44887/16-п провадження в адміністративній справі відносно притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5, який керував транспортним засобом марки "Рено" д.н.з. НОМЕР_1, за вчинене адміністративне правопорушення закрито, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Натомість, постановою Шевченківського районного суду м. Києві від 03.02.2017 у справі № 761/44888/16-п ОСОБА_7, який керував марки "Мітсубісі" д.н.з. НОМЕР_3, визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу.

Надалі, оскільки страхувальника було визнано невинним у ДТП, позивач з урахуванням умов Договору добровільного страхування, було складено страховий акт № 00210754 доплата від 10.03.2017 року, згідно з яким, страховиком було прийнято рішення здійснити доплату у розмірі 41 130,24 грн.

На підставі складеного страхового акта № 00210754 від 10.03.2017 року ПрАТ "СК "Уніка", виконуючи свої зобов'язання за договором, сплатило (здійснило доплату) суму страхового відшкодування в розмірі 41 130,24 грн. на рахунок страхувальника, що підтверджується платіжним дорученням № 010921 від 20.03.2017 року.

Позивач звернувся до ТДВ "СТ "Домінанта" (як до особи, відповідальної за завданий збиток) з вимогою здійснити відшкодування шкоди в розмірі 100 000,00 грн., проте відповідач страхове відшкодування не сплатив.

Вказане й стало підставою для звернення ПрАТ "СК "Уніка" до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі № 3-303гс15.

Враховуючи те, що ПрАТ "СК "Уніка" виплатило страхове відшкодування страхувальнику за договором майнового страхування, то, відповідно, отримало від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевий господарським судом, транспортний засіб - автомобіль марки Мітсубісі, д.н.з. НОМЕР_3, яким спричинено ДТП, знаходився під керуванням ОСОБА_7

Вина ОСОБА_7 встановлена у судовому порядку, а саме, постановою Шевченківського районного суду м. Києві від 03.02.2017 у справі № 761/44888/16-п, тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля марки Мітсубісі, д.н.з. НОМЕР_3, відшкодовується ним як законним володільцем цього транспортного засобу.

За приписами п.п. 1.1, 1.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальниками є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За умовами п. 12.1 ст. 12 вказаного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_7 уклав з ТДВ "СТ "Домінанта" було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту (поліс) № АЕ/9837016 (надалі - Поліс №АЕ/9837016), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом автомобілем марки Мітсубісі, д.н.з. НОМЕР_3.

Оскільки ОСОБА_7 експлуатував автомобіль марки Мітсубісі, д.н.з. НОМЕР_3, на законних підставах, відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації цього автомобіля була застрахована відповідачем.

Полісом № АЕ/9837016 передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 100 000 грн., франшиза - 0 грн.

Враховуючи вищевикладене та враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача, а саме 100 000,00 грн. та розмір ліміту відповідальності, визначеного полісом № АЕ/5709078, а саме, 100 000,00 грн. з урахуванням франшизи - 0 грн., місцевий господарський суд дійшов, з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, обґрунтованого висновку, що відповідач зобов'язаний сплатити позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 100 000,00 грн.

Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов'язанням. А правовідношення з відшкодування шкоди в порядку регресу, які склалися між сторонами у справі, що розглядається, також є грошовим зобов'язанням.

Cтаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 ЦК, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов'язань.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язання виникають із підстав, встановлених статею 11 ЦК України.

Згідно зі статею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 ЦК.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 року у справі № 910/22034/15.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до заяви ПрАТ "СК "Уніка" про виплату страхового відшкодування № 19000, що була направлена на адресу відповідача та отримана останнім 27.02.2017 року, позивач просив відповідача сплатити суму страхового відшкодування у розмірі 58 869,76 грн.

Натомість, вимога, згідно якої ПрАТ "СК "Уніка" просив відповідача відшкодувати суму у розмірі 100 000,00 грн., датована 26.06.2017 року.

Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Враховуючи зазначену норму, у ТДВ "СТ "Домінанта" не закінчився строк для розгляду заяви позивача про відшкодування 100 000 грн., у період за який позивач здійснює розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, а саме, з 25.05.2017 року по 13.07.2017 року.

У той же час, з наданих позивачем розрахунків вбачається, що ПрАТ "СК "Уніка" нараховує 3% річних та інфляційні втрати на суму у розмірі 100 000,00 грн., а не на суму 58 869,76 грн.

З огляду на викладене, апеляційна інстанція, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, вважає розрахунок місцевого господарського суду арифметично правильним, з огляду на що, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що стягненню з відповідача підлягають 241,93 грн. 3% річних та 941,92 грн. інфляційних втрат.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про часткову доведеність ПрАТ "СК "Уніка" заявлених позовних вимог та, відповідно, про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Твердження відповідача, як у відзиві на позову заяву так і у поданій ним апеляційній скарзі проте, що розмір страхового відшкодування, яке підлягає виплаті на користь позивача, із зазначення необхідності урахування дійсної (ринкової) вартості пошкодженого транспортного засобу визначеного саме умовами договору, колегією суддів не признаються, оскільки умовами договору визначено не дійсну (ринкову) вартість застрахованого транспортного засобу, а ліміт відповідальності страховика.

Так, умовами договору визначено, що страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик, відповідно до умов Договору та/або умов, зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування при настанні страхового випадку з ТЗ та застрахованим додатковим обладнанням.

В свою чергу, ринкова (дійсна) вартість ТЗ (та/або додаткового обладнання) - це вартість ТЗ (та/або додаткового обладнання) за цінами і тарифами, що діють на момент настання страхового випадку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про страхування" страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

У пункті 1.2.3 Договору добровільного страхування сторонами визначено саме страхову суму, що і зазначено у Договорі, та встановлено її у розмірі 100 000,00 грн.

Таким чином, ототожнення відповідачем понять страхова сума та ринкова (дійсна) вартість транспортного засобу є помилковим, та не відповідає дійсним обставинами справи.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить.

Інші доводи апелянта з приводу порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, учасниками процесу не надано. Також, відсутні підстави для скасування чи зміні оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 240, 267-270, 275, 281, 282 та Розділом ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України , Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 25.09.17 у справі № 910/12028/17 - без змін.

Справу № 910/12028/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено - 22.12.2017.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Л.В. Чорна

М.Л. Яковлєв