ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2017 року Справа № 904/7627/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач)

суддів: Верхогляд Т.А., Коваль Л.А.

при секретарі судового засідання: Дон О.Я.

за участі представників сторін:

від відповідача: Чернова О.С., представник, довіреність № 563 від 26.05.2015р.

представник позивача до судового засідання не з'явився, про час та місце судового засідання позивач повідомлений належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2017р. у справі № 904/7627/17

за позовом Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області

до Фізичної особи - підприємця Богослової Світлани Миколаївни, м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області

про визнання укладеним договору на постачання теплової енергії № 11549 від 07.06.2017, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017р. Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Богослової Світлани Миколаївни, в якій просило суд визнати укладеним договір на постачання теплової енергії № 11549 від 07.06.2017.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2017р. у справі № 904/7627/17 (суддя Фещенко Ю.В.) в задоволенні позовних вимог позивача відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись із вказаним рішенням місцевого господарського суду, Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" звернулося до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги позивача задовольнити.

Так, в обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення його прав та інтересів внаслідок відмови відповідача в укладенні договору на постачання теплової енергії до належного йому приміщення та можливість споживання теплової енергії, відповідно до вимог чинного законодавства, виключно на підставі договору, тобто відсутність законних підстав для відмови у задоволенні його позовних вимог.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.10.2017 року апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд скарги призначено у судовому засіданні на 21.11.2017 року.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.11.2017р., у зв'язку із не з'явленням представника позивача до судового засідання, розгляд апеляційної скарги відкладений в судове засідання на 12.12.2017р.

Відповідач проти апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим, прийнятим у відповідності до фактичних обставин справи та з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, посилаючись при цьому на те, що станом на час звернення позивача з позовом до господарського суду постачання теплової енергії до спірного приміщення здійснювалося позивачем на підставі відповідного договору з ПАТ «Креді Агріколь Банк», який є орендарем цього приміщення та за умов договору оренди зобов'язаний здійснювати оплату усіх комунальних послуг.

Позивач не забезпечив явку представника до судового засідання та звернувся до апеляційного суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв'язку із відпусткою повноважного представника.

Беручи до уваги повторне не з'явлення представника позивача до судового засідання, а також те, що неявка представника позивача не перешкоджає перегляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу по суті у відсутності представника позивача, відхиливши клопотання останнього про відкладення розгляду справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та повноту з'ясування і доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" є теплогенеруючою та теплопостачальною організацією в розумінні статті 1 Закону України "Про теплопостачання" (далі - Закон) як суб'єкт господарської діяльності, який має у користуванні теплогенеруюче обладнання та постачає споживачам теплову енергію.

Правовідносини у сфері теплопостачання регулюються, зокрема, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України "Про теплопостачання", Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007.

Згідно з пунктом 1 статті 67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до частини другої статті 180 Господарського кодексу України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Частиною першою статті 640 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Згідно з частиною першою ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Чинною редакцією статті 181 ГК України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами (ч. 1). Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін; у разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках (ч. 2). Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору (ч. 3).

Відповідно до частини третьої ст. 179 ГК України, укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої ст. 187 ГК України, спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Листом від 07.06.2017 за № 2726/13 Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" на адресу Фізичної особи - підприємця Богослової Світлани Миколаївни було направлено два примірники договору на постачання теплової енергії № 11549 від 07.06.2017, які позивач просив розглянути та підписати (а.с.16). Вказаний лист було отримано відповідачем 15.06.2017, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням (а.с.17).

На вказаний лист № 2726/13 від 07.06.2017 Фізичною особою - підприємцем Богословою Світланою Миколаївною було надано лист від 26.06.2017, в якому остання відмовилась від укладання договору з підстав того, що належне їй нежитлове приміщення за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, проспект Гагаріна, будинок 25, приміщення 41 знаходиться в оренді у ПАТ "Креді Агріколь Банк", який і є споживачем послуг з теплопостачання та має відповідний договір з Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа".

Відмова відповідача від укладення з позивачем договору на постачання теплової енергії і є причиною виникнення даного спору та підставою для звернення позивача з позовом до господарського суду про визнання укладеним договору на постачання теплової енергії № 11549 від 07.06.2017.

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 17373286 від 05.02.2014 власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, проспект Гагаріна, будинок 25, приміщення 41, на підставі договору дарування АЕЕ № 700606 від 05.11.2001, є Богослова Світлана Миколаївна (а.с.15).

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що нежитлове приміщення, розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, проспект Гагаріна, будинок 25, приміщення 41, Фізичною особою - підприємцем Богословою Світланою Миколаївною було передано в оренду Публічному акціонерному товариству "Креді Агріколь Банк" на підставі договорів оренди нежитлового приміщення № 1/1 та № 1/2 від 23.06.2014, відповідно до пунктів 1.1. яких Фізична особа - підприємець Богослова Світлана Миколаївна (далі - орендодавець) зобов'язується передати, а Публічне акціонерне товариство "Креді Агріколь Банк" (далі - орендар) прийняти у строкове платне користування нежиле приміщення, загальною площею 88,6 квадратних метрів, яке розташоване у будівлі за адресою: 50027, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, проспект Гагаріна, будинку № 25, приміщення № 41 (а.с. 37-59).

Відповідно до пунктів 2.1. договорів оренди № 1/1 та № 1/2 від 23.06.2014, передача об'єкту оренди орендареві підтверджується актом прийому-передачі в оренду об'єкта оренди (додаток № 1), який підписується уповноваженими представниками сторін.

У відповідності до вказаних умов, Фізичною особою - підприємцем Богословою Світланою Миколаївною (орендодавцем) та Публічним акціонерним товариством "Креді Агріколь Банк" (орендар) було підписано акти прийому-передачі нежилого приміщення від 23.06.2014.

Так, підписуючи акт прийому-передачі нежилого приміщення від 23.06.2014, який є додатком до договору оренди нежитлового приміщення № 1/1 від 23.06.2014 орендодавець та орендар засвідчили, що у відповідності до умов договору оренди нежилого приміщення № 1/1 від 23.06.2014 орендодавець передає нежиле приміщення загальною площею 88,6 кв.м., яке знаходиться за адресою: 50027, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, проспект Гагаріна, будинку № 25, приміщення № 41, а орендар приймає вказаний об'єкт оренди у користування на умовах, що передбачені в договорі оренди нежилого приміщення № 1/1 від 23.06.2014 (а.с.47).

Крім того, підписуючи акт прийому-передачі нежилого приміщення від 23.06.2014, який є додатком до договору оренди нежитлового приміщення № 1/2 від 23.06.2014 орендодавець та орендар засвідчили, що у відповідності до умов договору оренди нежилого приміщення № 1/2 від 23.06.2014 орендодавець передає нежиле приміщення загальною площею 88,6 кв.м., яке знаходиться за адресою: 50027, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, проспект Гагаріна, будинку № 25, приміщення № 41, а орендар приймає вказаний об'єкт оренди у користування на умовах, що передбачені в договорі оренди нежилого приміщення № 1/2 від 23.06.2014 (а.с.59).

При цьому, пункти 6.5. договорів оренди № 1/1 та № 1/2 від 23.06.2014 мають ідентичний зміст та передбачають, що орендар на весь термін оренди укладає договори з комунальними та експлуатаційними організаціями, та несе повну відповідальність за своєчасність оплати комунальних послуг, які надані зазначеними підприємствами. Під оплатою комунальних послуг в договорі сторони розуміють вартість спожитої орендарем тепло- та електроенергії, газу (за наявності), води та каналізації, а також вартість усіх експлуатаційних витрат (прибирання території загального користування, вивіз сміття).

У пунктах 5.2.2. договорів оренди № 1/1 та № 1/2 від 23.06.2014, які також мають ідентичний зміст, орендар зобов'язався вчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату, встановлену договором, та плату за комунальні послуги відповідно до умов договору.

Відповідно до пунктів 10.1. та 10.2. договору оренди № 1/1 від 23.06.2014, термін оренди об'єкту оренди встановлюється на 2 роки 11 місяців 8 днів: з 23.06.2014 по 31.05.2017 включно; договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення відбитками їх печаток та діє відповідно до терміну оренди об'єкту оренди протягом строку, визначеного в пункті 10.1. договору, однак у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

Відповідно до пунктів 10.1. та 10.2. договору оренди № 1/2 від 23.06.2014, термін оренди об'єкту оренди встановлюється на 2 роки 11 місяців: з 01.06.2017 по 31.04.2020 включно; договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення відбитками їх печаток та діє відповідно до терміну оренди об'єкту оренди протягом строку, визначеного в пункті 10.1. договору, однак у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду м. Києва від 14.03.2016 у справі № 904/4930/15 за позовом Фізичної особи - підприємця Богослової Світлани Миколаївни до Публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" в особі відокремленого підрозділу - відділення "Дніпропетровська міжрегіональна дирекція" Публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" до Фізичної особи - підприємця Богослової Світлани Миколаївни про визнання договорів оренди недійсними, зокрема, в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" відмовлено повністю (а.с.63-66).

Вказане рішення суду було залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 09.08.2016 (а.с.67-71) та постановою Вищого господарського суду України від 07.12.2016 (а.с.72-74). Ухвалою Верховного Суду України від 26.12.2016 відмовлено у допуску справи № 904/4930/15 до провадження Верховного Суду України (а.с.75).

Отже, спірне нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, проспект Гагаріна, будинок 25, приміщення 41, перебуває в оренді у Публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" по 31.04.2020 включно.

Також, як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2006 між Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" (постачальник) та Акціонерним товариством "Індустріально-експортний банк" (далі - споживач) було укладено договір на відпуск теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та пари № 4922 від 01.10.2006, відповідно до пункту 1.1. якого постачальник відпускає споживачу теплову енергію в гарячій воді на потреби опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та у вигляді пари на технологічні потреби, а споживач сплачує за отриману теплову енергію за встановленим тарифом (цінами) в строки, передбачені договором (а.с.94-96).

Відповідно до Таблиці № 2 - "Дислокація об'єкту" до договору № 4922 від 01.10.2006, адресою об'єкту є: проспект Гагаріна, 25 - 41.

Згідно з пунктом 6.1. вказаного договору, він діє з 01.10.2006 по 01.10.2007 та вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення строку не буде заяви однієї із сторін про відмову від договору або його перегляду. При заяві однієї із сторін про розірвання договору за один місяць та відсутності заборгованості споживача договір може бути розірваний. При наявності заборгованості за споживачем, нарахування за договором припиняються, а договір вважається не розірваним до повного погашення заборгованості.

Листом № 31109/149 від 17.05.2011 було повідомлено позивача, що з 21.03.2011 Публічне акціонерне товариство "Індустріально-експортний банк" змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство "Креді Агріколь Банк"; ПАТ "Креді Агріколь Банк" є повним правонаступником ПАТ "Індекс-Банк" та відповідає за всіма видами його зобов'язаннями перед клієнтом і контрагентами; умови діючого договору № 4922 від 01.10.2006, що укладений між ПАТ "Індекс-Банк" та КП теплових мереж "Криворіжтепломережа" повністю зберігають свою юридичну силу (а.с.97).

Таким чином, станом на момент надіслання пропозиції про укладення спірного договору на постачання теплової енергії № 11549 від 07.06.2017 (лист від 07.06.2017) так і станом на момент звернення із позовом до суду (27.07.2017) постачання теплової енергії у приміщення загальною площею 88,6 кв.м., розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, проспект Гагаріна, будинок 25, приміщення 41, яке належить відповідачу на праві власності, здійснювалося на підставі договору на відпуск теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та пари № 4922 від 01.10.2006 (між КПТМ "Криворіжтепломережа" та ПАТ "Креді Агріколь Банк").

Під час розгляду справи позивачем було долучено до матеріалів справи:

- лист ПАТ "Креді Агріколь Банк" № 31157/556/1 від 28.08.2017, яким останній, у відповідності до пункту 6.1. договору, звернувся до КПТМ "Криворіжтепломережа" із заявою про розірвання договору, оскільки відділення ПАТ "Креді Агріколь Банк" фактично не знаходиться в приміщенні № 41 по проспекту Гагаріна, будинок 25. До вказаного листа було додано два примірники додаткової угоди (а.с.99);

- лист КПТМ "Криворіжтепломережа" № 2997/13 від 07.09.2017, яким останній повернув на адресу ПАТ "Креді Агріколь Банк" підписаний екземпляр додаткової угоди від 01.09.2017 до договору на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції і гарячого водопостачання № 4922 від 01.10.2006 (а.с.100);

- додаткову угоду від 01.09.2017 до договору на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції і гарячого водопостачання № 4922 від 01.10.2006 (а.с.101).

Так, вказаною додатковою угодою від 01.09.2017, укладеною між Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" та Публічним акціонерним товариством "Креді Агріколь Банк", сторони дійшли згоди відповідно до пункту 6.1. договору № 4922 від 01.10.2006 та заяви від ПАТ "Креді Агріколь Банк" від 28.08.2017 вих. № 31157/556/1 договір № 4922 від 01.10.2006 вважати розірваним.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд виходив з того, що на час звернення позивача до суду, як і станом на момент надіслання пропозиції про укладення спірного договору на постачання теплової енергії № 11549 від 07.06.2017 постачання теплової енергії у приміщення загальною площею 88,6 кв.м., розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, проспект Гагаріна, будинок 25, приміщення 41, яке належить відповідачу на праві власності, здійснювалося на підставі договору на відпуск теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та пари № 4922 від 01.10.2006, укладеного між КПТМ "Криворіжтепломережа" та ПАТ "Креді Агріколь Банк", який був чинним, а тому порушеного права позивача на час подання позовної заяви не існувало, що виключає можливість задоволення позовних вимог щодо визнання укладеним договору на постачання теплової енергії № 11549 від 07.06.2017.

Колегія суддів апеляційного суду вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, оскільки підставою для звернення позивачем з даним позовом до суду була відмова відповідача від укладення з позивачем договору на постачання теплової енергії № 11549 від 07.06.2017, в чому позивач вбачав як порушення вимог чинного законодавства, так і своїх прав як постачальника теплової енергії.

Обставини ж щодо чинності чи розірвання договору на відпуск теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання та пари № 4922 від 01.10.2006 між КПТМ "Криворіжтепломережа" та ПАТ "Креді Агріколь Банк" впливають на правомірність та обгрунтованість заявлених позивачем позовних вимог, а не на наявність чи відсутність порушеного права позивача, на захист якого ним пред'явлено позов, тобто стосуються зміни фактичних обставин справи, а не прав позивача.

Отже, місцевий господарський суд, враховуючи подання доказів розірвання зазначеного договору до прийняття рішення у справі, повинен був надати їм належну оцінку та прийняти рішення по суті спору з урахуванням усіх обставин справи.

Разом з цим, відмова у задоволенні позовних вимог з підстав відсутності порушення прав позивача на час подання позовної заяви не призвела до прийняття невірного рішення за результатами розгляду спору.

Так, позивачем з підстав встановлених Законами України «Про теплопостачання» та «Про житлово-комунальні послуги» пред'явлено позов про визнання укладеним договору на постачання теплової енергії № 11549 від 07.06.2017, предметом якого є продаж постачальником споживачеві теплової енергії для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання в кількості, у строках та на інших умовах, що зазначені в цьому договорі.

Між тим, предметом регулювання Закону України "Про теплопостачання" та Закону України "Про житлово-комунальні послуги" є різні правовідносини, а саме: правовідносини, які виникають у сфері теплопостачання, та правовідносини, які виникають у сфері створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Зазначеною нормою визначено, що теплова енергія не використовується для безпосереднього споживання людиною, ця норма визначає перелік господарських і технологічних потреб, де її застосування можливе, а саме: для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів.

Ця норма чітко розмежовує відносини - окремо у сфері теплопостачання та у сфері надання житлово-комунальних (комунальних) послуг, а саме:

1) у сфері теплопостачання встановлюються відносини шляхом укладення договору про купівлю-продаж (постачання) теплової енергії між теплопостачальним підприємством і власником (будинку, групи будинків, житлового комплексу), або балансоутримувачем (ЖЕК, ОСББ, виконавець послуг, який надає послуги з управління та/або послуги із забезпечення гарячою водою, опаленням), а не з кінцевими споживачами - власниками приміщень таких будинків. Враховуючи відсутність затвердженого типового договору про купівлю-продаж (постачання) теплової енергії, такий договір укладається його сторонами з урахуванням норм законодавства, що регулює відносини у сфері теплопостачання (Закон України "Про теплопостачання", Правила користування тепловою енергією, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198) з дотриманням процедури укладення договорів, визначеної главою 53 Цивільного кодексу України; положення типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення на правовідносини з купівлі-продажу (постачання) теплової енергії не поширюються.

2) у сфері житлово-комунальних/комунальних послуг встановлюються відносини шляхом укладення договору про надання відповідних послуг між власником, або балансоутримувачем (будинку, групи будинків, житлового комплексу), та кінцевими споживачами (власниками приміщень таких будинків). Такий договір укладається відповідно до типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630.

Тобто у контексті Закону України "Про теплопостачання" споживачем є власник або балансоутримувач (будинку, групи будинків, житлового комплексу), який використовує теплову енергію для господарських і технологічних потреб, таких як для опалення, для підігріву питної води та для інших господарських і технологічних потреб, і не є таким споживачем власник окремого приміщення (кінцевий споживач), який в результаті господарської і технологічної діяльності балансоутримувача отримує відповідні житлово-комунальні/комунальні послуги.

Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що:

комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Тобто кінцевий споживач отримує не теплову енергію, а відповідну житлово-комунальну/комунальну послугу.

Отже, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, яка спрямована на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд.

Також, статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що місцева (розподільча) теплова мережа - це сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Тобто, зазначеною нормою визначена ще одна обов'язкова ознака споживача теплової енергії, а саме: споживачем теплової енергії може бути особа, теплоспоживче обладнання якої (внутрішньобудинкові системи, мережі, устаткування, тощо) через тепловий ввод приєднане, або має технічні можливості для приєднання до місцевої (розподільчої) теплової мережі.

Враховуючи зазначене вище (за умови технічної можливості для приєднання внутрішньобудинкових мереж, теплоспоживчого устаткування до місцевої (розподільчої) теплової мережі), до споживачів теплової енергії відносяться, зокрема, власники/балансоутримувачі будинків (споруд), будинки яких приєднані до місцевої (розподільчої) теплової мережі.

Слід зазначити, що відповідно статті 1 Закону України "Про теплопостачання" саме споживачі та постачальники теплової енергії є суб'єктами відносин у сфері теплопостачання і, як наслідок, відносини у цій сфері встановлюються шляхом укладення договору про купівлю-продаж (постачання) теплової енергії між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії.

Відносини у сфері житлово-комунальних послуг регулюються, зокрема, Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (Правила), та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють відносини у цій сфері.

У Законі України "Про житлово-комунальні послуги" надано визначення терміну внутрішньобудинкові системи - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди.

У Правилах застосовуються такі визначені терміни, зокрема:

централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання;

централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Тобто, зазначеними нормами визначена обов'язкова ознака споживача послуг, а саме: споживачем послуг може бути фізична/юридична особа, відповідне обладнання приміщення якої приєднане, або має технічні можливості для приєднання до відповідних внутрішньобудинкових систем.

Враховуючи зазначене вище, до споживачів послуг відносяться фізичні/юридичні особи - власники жилих/нежилих приміщень, відповідне обладнання яких приєднане до внутрішньобудинкових систем.

Отже, якщо відповідне устаткування житлових/нежитлових приміщень, що належать власникам таких приміщень, приєднані до внутрішньобудинкових систем, то власники таких приміщень є споживачами послуг та суб'єктами у сфері житлово-комунальних послуг.

Слід зазначити, що внутрішньобудинкові системи не відносяться до місцевої (розподільчої) теплової мережі (обґрунтовано вище), що ще раз підтверджує те, що постачальник теплової енергії не здійснює постачання теплової енергії власникам жилих/нежилих приміщень, обладнання яких приєднані до відповідних внутрішньобудинкових систем.

Як зазначено вище, відносини у сфері житлово-комунальних послуг встановлюються шляхом укладення договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг між власником/балансоутримувачем/управителем будинку (ОСББ, житлово-комунальні організації, виконавці послуг) та кінцевими споживачами (споживачами послуг) - власниками житлових/нежитлових приміщень. Такий договір укладається його сторонами з урахуванням, зокрема, норм Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є власником нежилого приміщення за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, проспект Гагаріна, будинок 25, приміщення 41.

Зі змісту запропонованого позивачем до підписання проекту договору вбачається, що його предметом є продаж постачальником споживачу теплової енергії на потреби опалення, вентиляції та гарячого водопостачання в приміщення за вищевказаною адресою, площею 88,60 кв.м. Тобто фактично позивач запропонував відповідачу до укладення договір купівлі-продажу теплової енергії.

Зазначене нежитлове приміщення розташоване в житловому багатоквартирному будинку, який приєднаний до системи централізованого опалення; спірне приміщення відповідача опалюється за рахунок приєднання до відповідних внутрішньобудинкових систем; позивач здійснює передачу послуги з опалення відповідачу саме на відгалуженні від стояків у межах нежитлового приміщення відповідача.

Окрім того, відповідач не використовує отриману від позивача теплову енергію для виробничих потреб, тобто відмінних від предмету надання житлово-комунальних послуг; відповідач є кінцевим споживачем наданої йому послуги з опалення та не здійснює її використання для інших потреб.

Враховуючи, що спірне приміщення використовується як офіс, опалення приміщення спрямоване на забезпечення умов перебування осіб у цьому приміщенні.

З огляду на встановлені обставини справи, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що у даних правовідносинах відповідач виступає саме як споживач житлово-комунальної послуги та, відповідно, з ним має бути укладено договір на споживання відповідної житлово-комунальної послуги, а не договір про купівлю-продаж теплової енергії.

Зі змісту Закону України "Про теплопостачання" випливає, що споживачами теплової енергії - енергетичного ресурсу у вигляді товарної продукції є суб'єкти господарської діяльності. При цьому положень щодо необхідності укладення договору купівлі-продажу теплової енергії між теплопостачальною організацією та кінцевим споживачем - населенням (зокрема, власниками індивідуальних житлових будинків садибного типу та/або фізичними особами- підприємцями, юридичними особами, які перебувають у житлових будинках), цим законом не передбачено.

Отже, договір купівлі-продажу теплової енергії має своїм предметом споживання теплової енергії для господарських цілей інших, ніж забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд.

Стаття 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення інших житлово-комунальних послуг вирізняє комунальні послуги, які у свою чергу, зокрема, включають централізоване постачання гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем) та централізоване опалення.

Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація) (ч. 4 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Отже, відповідно до приписів вищенаведеної правової норми, відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець, виробник, здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

У свою чергу, відповідно до пункту 3 частини другої статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Отже, як випливає з приписів вищенаведених правових норм, договір на надання житлово-комунальних послуг має бути підготовлений виконавцем житлово-комунальних послуг на основі типового договору та є обов'язковим до укладення між виконавцем житлово-комунальних послуг та споживачем.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, пунктом 1 яких встановлено, що ці Правила регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги).

Типовий договір про надання послуг з централiзованого опалення, постачання холодної та гарячої води i водовiдведення також вказує, що типовий договір на відповідні послуги укладається між виконавцем та фізичною особою або юридичною особою, яка (який) є власником (наймачем, орендарем) житлового та нежитлового приміщення (будинку садибного типу, квартири, господарських та інших нежитлових приміщень).

Отже, нормативно-правовими актами визначено, що комунальні послуги, у тому числі послуги з централізованого опалення, можуть надаватися не тільки фізичним особам, які безпосередньо проживають у жилих приміщеннях (квартирах) багатоквартирного будинку, а й власникам (наймачам, орендарям) жилих і нежилих приміщень (будинку садибного типу, квартири, господарських та інших нежитлових приміщень).

Крім цього, нормативно-правові акти не містять положень, які визначають, що комунальні послуги, зокрема послуги з централізованого опалення, можуть надаватися виключно лише населенню, яке проживає у багатоквартирних будинках.

Таким чином, виконавець (теплопостачальна організація) як з фізичними, так і з юридичними особами, які проживають та перебувають у жилих і нежилих приміщеннях, має укладати договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідно до Типового договору про надання послуг.

Оскільки апеляційним господарським судом встановлено наявність у відповідача у даних правовідносинах обов'язку укласти з позивачем договір на надання житлово-комунальних послуг, він повинен відповідати формі та змісту (умови) типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 року № 933).

Проте, як встановлено вище, позивач звернувся до відповідача з проектом договору купівлі-продажу теплової енергії, обов'язок щодо укладення якого між сторонами у даній справі судом відсутній, а запропонований позивачем проект договору на постачання теплової енергії № 11549 від 07.06.2017 відповідно не відповідає типовому договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, зокрема в частині визначення його предмету, змісту прав та обов'язків сторін.

За наведених вище обставин, апеляційний господарський суд вважає, що заявлені позивачем вимоги не підлягали задоволенню, відповідно, оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга позивача без задоволення.

Сплачені скаржником судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід віднести на останнього.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 49, 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2017р. у справі № 904/7627/17 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2017р. у справі № 904/7627/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя А.Є. Чередко

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя Л.А. Коваль

Повний текст постанови виготовлено та підписано 14.12.2017 року.