РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2017Справа №910/20616/17

За позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування

житлового фонду Святошинського району м. Києва»

до Головного управління Національної поліції у місті Києві

про стягнення 114.678,14 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Микитин С.С., довіреність № 03-юр від 03.01.2017

від відповідача Ковальчук І.В., довіреність № 6994/125/01/13-2017 від 17.10.2017

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про стягнення з Головного управління Національної поліції у місті Києві 114.678,14 грн., з яких: 94.307,33 грн. основного боргу, 19.115,92 грн. пені, 1.254,89 грн. штрафу за неналежне виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 667 від 15.12.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.11.2017 порушено провадження у справі № 910/20616/17 та розгляд справи призначено на 12.12.2017.

Позивачем 11.12.2017 до відділу діловодства суду подано документи по справі.

Відповідач у поданому 11.12.2017 до відділу діловодства суду відзиві на позовну заяву зазначає, що утворення заборгованості за договором обумовлене неналежним бюджетним фінансуванням Головного управління Національної поліції у м. Києві. Відповідач з посиланням на ст. 233 Господарського кодексу України в разі задоволення позову просить зменшити розмір штрафних санкцій.

Позивач в судовому засіданні 12.12.2017 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судовому засіданні 12.12.2017 підтвердив наявність заборгованості.

В судовому засіданні 12.12.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15.12.2016 між Святошинською районною в місті Києві державною адміністрацією (орендодавець), Головним управлінням Національної поліції у місті Києві (орендар, відповідач) та Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» (підприємство-балансоутримувач, позивач) було укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 667 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору орендодавець на підставі протоколу засідання постійної комісії Київської міської ради з питань власності № 18 від 23.06.2016, передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва (далі - об'єкт), яке знаходиться за адресою: вул.. Стуса Василя, 25 для розміщення довільної служби та дільничих інспекторів поліції.

Згідно з п. 2.1 договору об'єктом оренди є нежиле приміщення загальною площею 290,70 кв. м. (на 1-му поверсі).

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідачем в порушення умов договору не було у повному обсязі за період з грудня 2016 року по жовтень 2017 року сплачено орендні платежі, в зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем та нараховані штрафні санкції.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк встановлений договором найму.

Згідно з п. 2.4 договору орендар вступає у строкове платне користування об'єктом у термін, указаний у цьому договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі об'єкта.

Згідно акту приймання-передачі орендованого майна від 15.12.2016 орендодавець та підприємство-балансоутримувач передали, а орендар прийняв в оренду нежитлове приміщення на 1-му поверсі, загальною площею 290,70 кв. м. за адресою: м. Київ, вул. Стуса Василя, 25.

Відповідно до ч. 3 статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

У відповідності до п. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України з наймача справляється плата, за користування майном, розмір, якої встановлюється договором оренди.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що орендна плата визначена на підставі п. 24 таблиці 2 Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради № 415/1280 від 21.04.2015, і становить без ПДВ 44,58 грн. за 1 кв. м. орендованої площі, що в цілому складає за базовий місяць 12.960,00 грн.

Орендар до 01.01.2017 сплачує орендну плату в сумі 22,29 грн. за 1 кв. м., що складає 6.480,00 грн. за місяць оренди, і становить 50% встановленого обсягу на підставі п. 11 рішення Київської міської ради № 415/1280 від 21.04.2015.

Згідно з п. 3.2 договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.

Додатково до орендної плати нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою (п. 3.5 договору).

Відповідно до п. 3.6 договору орендна плата сплачується орендарем на рахунок підприємства-балансоутримувача починаючи з дати підписання акта приймання-передачі.

Пунктом 3.3. договору визначено, що орендна плата сплачується орендарем не залежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця.

Згідно з п. 3.9 договору оплата комунальних послуг, витрат на утримання прибудинкової території, вартості послуг по ремонту та технічному обслуговуванню інженерного обладнання та внутрішньобудинкових мереж, ремонту будівлі, вивозу сміття, компенсація витрат підприємства-балансоутримувача за користування земельною ділянкою не входить до складу орендної плати.

15.12.2016 між Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» (підприємство-балансоутримувач) та Головним управлінням Національної поліції у місті Києві (орендар, відповідач) до договору укладено угоду № 1 про відшкодування витрат підприємства-балансоутримувача за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду за адресою: вул. В.Стуса, 25, загальною площею 290,70 кв. м., відповідно до умов якої сторони дійшли згоди, що орендар відшкодовує витрати підприємства: відшкодування плати за землю, експлуатаційні витрати балансоутримувача, вивезення твердих побутових відходів, технічне обслуговування внутрішньобудинкових мереж, прибирання прибудинкової території, в загальному розмірі 1.269,42 грн.

Пункт 5 статті 762 Цивільного кодексу України визначає, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 4.2.3 договору орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі.

Всупереч вищеназваному договірному зобов'язанню відповідач не виконав своїх обов'язків в частинні внесення орендної плати, експлуатаційні витрати, прибирання території, вивіз сміття, в результаті чого виникла заборгованість за період з грудня 2016 року по жовтень 2017, яка не оспорена відповідачем, та становить 94.307,33 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Статтею 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначається, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 94.307,33 грн. боргу є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач у визначені строки плату за оренду та інші платежі повністю не вніс, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» за невиконання зобов'язань за договором оренди, …, сторони несуть відповідальність, встановлену законодавчими актами України та договором.

Згідно з п. 6.2 договору за несвоєчасну та не в повному обсязі сплату орендної плати та цінних платежів на користь підприємства-балансоутримувача орендар сплачує на користь підприємства-балансоутримувача пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних та інших платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

У разі якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов'язання щодо сплати орендної плати та інших платежів за договором, проте враховуючи вищезазначені норми розмір пені, підлягає обмеженню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у відповідний період.

Враховуючи, що в силу умов п. 3.7 договору відповідач зобов'язаний був вносити платежі щомісяця не пізніше 15 числа, то момент прострочення виконання зобов'язання слід встановлювати щодо кожного місяця наданих послуг, і, в залежності від встановленого, нараховувати пеню, за кожний місяць наданих послуг окремо.

В зв'язку з тим, що взяті на себе зобов'язання по сплаті орендної плати та інших платежів відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу, крім суми основного боргу, пеню розмір якої, за розрахунками суду становить 2.605,89 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 2.605,89 грн. обґрунтовані і підлягають задоволенню.

В іншій частині нарахованої пені позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки розрахунок здійснений з порушенням чинного законодавства України (пеня розрахована без застосування подвійної облікової ставки Національного банку України).

Оскільки матеріали справи свідчать, що заборгованість по сплаті орендної плати має місце понад 3 (три) місяці, суд приходить до висновку про задоволення вимог про стягнення з відповідача суми штрафу в розмірі 830,58 грн. (нарахований на борг за травень, червень, липень, серпень 2017 року).

В іншій частині нарахування розміру штрафу в позові слід відмовити, оскільки позивачем при розрахунку штрафу на борг за вересень та жовтень 2017 року не враховано ту обставину, що на момент звернення з позовом до суду не має прострочення по сплаті цих платежів понад 3 (три) місяці.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Суд розглянувши клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій відмовив в його задоволенні з огляду на наступне

Пунктом 1 ст. 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора.

Право господарського суду зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, закріплено в п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, як необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій так і розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню з відповідача, судом враховано, що розмір штрафних санкцій не є значним та відповідачем не надано докази винятковості обставин, які призвели до порушення строків виконання грошових зобов'язань.

Таким чином, позовні вимоги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Головного управління Національної поліції у місті Києві (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15, ) на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» (03134, м. Київ, вул. Симиренка, 17, ) 94.307 (дев'яносто чотири тисячі триста сім) грн. 33 коп. основного боргу, 2.605 (дві тисячі шістсот п'ять) грн. 89 коп. пені, 830 (вісімсот тридцять) грн. 58 коп. штрафу, 1.466 (одна тисяча чотириста шістдесят шість) грн. 15 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 18.12.2017.

Суддя В.В.Сівакова