ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" грудня 2017 р. Справа № 925/1330/17

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі Поліщук Ю.В., за участю представників сторін: позивача ОСОБА_1 за довіреністю, відповідача ОСОБА_2 розпорядник майна арбітражний керуючий, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Державного підприємства "Іваньківський цукровий завод" про стягнення 718912 грн. 06 коп.,

ВСТАНОВИВ:

19.10.2017 року позивач - публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - звернувся в Господарський суд Черкаської області з позовом (вх. № 22373/17) до Державного підприємства "Іваньківський цукровий завод" (далі - відповідач) про стягнення, на підставі договору купівлі-продажу природного газу № 02/11/11-76 від 30.09.2011 року, 68738 грн. 94 коп. 3% річних, 1640776 грн. 34 коп. інфляційних втрат, що разом становить 1709515 грн. 28 коп., та відшкодування понесених судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані порушенням відповідачем передбачених договором строків оплати вартості газу, наслідком чого є його відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, у виді сплати трьох відсотків річних та інфляційних втрат за час прострочення, нарахованих на суму заборгованості.

Ухвалою від 24.10.2017 року позовну заяву прийнято до розгляду, по ній порушено провадження у справі № 925/1330/17, справу призначено до судового розгляду.

09.11.2017 року через канцелярію господарського суду надійшов письмовий відзив на позов розпорядника майна відповідача арбітражного керуючого ОСОБА_2 (вх. № 24404/17, а.с. 42), а 10.11.2017 року його доповнення до відзиву (вх. № 24471/17, а.с. 45), за змістом якого розпорядник майна підтвердив обставини виникнення спірного боргу, викладені в позовній заяві, проте, визначену позивачем суму інфляційних втрат та 3% річник вважав невірно обрахованою, запропонував суду контррозрахунок спірних сум, згідно з яким розмір 3% річних за період з 29.05.2015 по 11.09.2017 року складає 68739, 00 грн., інфляційних втрат за період з 01.05.2015 по 31.07.2017 року 270250,37 грн., в такому розмірі він позов визнав, а в решті позовних вимог просив суд позивачу відмовити.

15.11.2017 року через канцелярію суду від представника відповідача в особі директора підприємства також надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 24878/17, а.с. 49-51), у якому він заперечував проти позову з мотивів перебування ДП «Іваньківський цукровий завод» у процедурі банкрутства, та у звязку з цим безпідставності нарахування інфляційних втрат та 3% річних, неправильності обрахування позивачем спірних сум інфляційних втрат та 3% річних, внаслідок перебування підприємства у скрутному фінансовому становищі розгляд справи просив здійснювати без участі його представника.

04.12.2017 року позивач подав в порядку ст. 22 ГПК України заяву про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 26411/17, а.с. 62-63), у якій внаслідок виправлення помилок в арифметичних розрахунках та збільшення періоду заборгованості просив суд остаточно стягнути із відповідача борг в сумі 718912, 06 грн. станом на 23.11.2017 року, що складається із 74741,27 грн. 3% річних та 644170,79грн. інфляційних втрат, в цій частині повернути надміру сплачений судовий збір. Заява позивача про зменшення розміру позовних вимог ухвалою суду від 07.12.2017 року (в протоколі судового засідання) прийнята до провадження.

Представник позивача в судових засіданнях позов з підстав і в розмірі, викладених в позовній заяві, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, підтримав і просив суд задовольнити повністю, заперечував проти відзиву відповідача з підстав, викладених у письмових поясненнях від 07.12.2017 року (а.с. 71-75), відповідач в особі арбітражного керуючого позов визнав частково на суму 338989 грн. 37 коп., в решті вимог щодо стягнення 1370525 грн. 97 коп. просив відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов та доповненні на відзив.

Згідно з ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє частково з наступних підстав.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 24.05.2012 року у справі № 04/5026/407/2012, яке набрало законної сили, стягнуто з державного підприємства "Іваньківський цукровий завод" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заборгованість за поставлений у листопаді 2011 року природний газ відповідно до договору купівлі - продажу природного газу № 02/11/11-76 від 30.09.2011 року і акту приймання-передачі природного газу від 27.12.2011 року, три проценти річних за прострочення виконання грошового зобовязання по 21.05.2012 року та інфляційні втрати по травень 2012 року.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 09.12.2014 року у справі № 925/1896/14, яке набрало законної сили, з державного підприємства "Іваньківський цукровий завод" стягнуто на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" три проценти річних та інфляційні втрати по 11.06.2014 року за прострочення сплати боргу за природний газ, отриманий по акту від 27.12.2011 року.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 14.09.2015 року у справі № 925/1087/15, яке набрало законної сили, з державного підприємства "Іваньківський цукровий завод" стягнуто на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" три проценти річних та інфляційні втрати за період з 12.06.2014 по 28.05.2015 за прострочення сплати боргу за природний газ, отриманий по акту від 27.12.2011.

Вказаними рішеннями суду встановлені обставини укладення сторонами договору купівлі-продажу природного газу № 02/11/11-76 від 30.09.2011 року, передачі позивачем та отримання відповідачем природного газу на суму 6710960 грн. 10 коп., що підтверджено актом приймання - передачі природного газу від 27.12.2011 року, наявність у відповідача простроченої заборгованості за Договором та несплату відповідачем позивачу боргу за отриманий природний газ станом на 28.05.2015 рік у сумі 1000387 грн. 35 коп.

Відповідно до статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на викладене вище, обставини, встановлені рішеннями господарського суду Черкаської області від 24.05.2012 у справі № 04/5026/407/2012, від 09.12.2014 у справі № 925/1896/14 та від 14.09.2015 року у справі № 925/1087/15, які набрали законної сили, не потребують повторного доказування під час розгляду даної справи.

Предметом спору у справі, що розглядається, є вимога позивача до відповідача про стягнення (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) 74741 грн. 27 коп. 3% річних за період прострочення з 29.05.2015 по 23.11.2017 року та 644170,79 грн. інфляційних втрат за період прострочення з 01.05.2015 по 31.10.2017 року відповідачем строків розрахунку за договором № 02/11/11-76 від 30.09.2011 року за отриманий природний газ.

Отже, спірні правовідносини сторін виникли із договору № 02/11/11-76 купівлі-продажу природного газу від 30.09.2011 року, вимоги позивача і заперечення відповідача витікають із прав і обов'язків сторін за цим договором.

За змістом ст.ст. 173, 174, 193, 202 ГК, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 599 ЦК України, угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обовязків (зобовязань), зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, припиняється на підставах, встановлених договором або законом, зокрема належним виконанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Заборгованість зі сплати вартості поставленого природного газу у грудні 2011 року у розмірі 1000387 грн. 35 коп. наявна на момент звернення до суду, підтверджена позивачем належними і допустимими доказами, відповідачем не спростована.

При подачі позовної заяви позивачем було заявлено вимоги про стягнення 68738 грн. 94 коп. 3% річних, 1640776 грн. 34 коп. інфляційних втрат, що разом становить 1709515 грн. 28 коп., однак, в ході розгляду справи, з урахуванням заперечень представників відповідача, позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій він просив зменшити позовні вимоги та стягнути з відповідача 74741,27 грн. 3% річних та 644170,79 грн. інфляційних втрат, що разом складає 718912,06 грн.

Перевіривши розрахунок позивача щодо розміру позовних вимог, суд погоджується із розрахунком трьох відсотків річних за період з 29.05.2015 року по 23.11.2017 року (а.с. 67) та не погоджується із зазначеним позивачем розміром суми інфляційних втрат, виходячи з наступного.

У своєму остаточному розрахунку, доданому до заяви про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 68) у розрахунку інфляційних втрат позивачем інфляційній втрати нараховані на суму боргу з урахуванням інфляційних нарахувань попередніх періодів, що не передбачено чинним законодавством України. В результаті перерахунку судом встановлено, що з відповідача належить стягнути на користь позивача 309904 грн. 22 коп. за прострочення виконання грошового зобовязання за заявлений позивачем період з 01.05.2015 року по 31.10.2017 року.

При вирішенні спору щодо стягнення 74741, 27 грн. 3% річних, 309904 грн. 22 коп. інфляційних втрат суд керується приписами статей 509, 599, 549 - 552, 610-612, 614 ЦК України, статтями 216-218, 229 - 232, 234 ГК України, ст. 625 ч. 2 ЦК України, нормами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розясненнями, викладеними в постановах Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» N 14 від 17.12.2013 року.

Зокрема, відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України, статті 202 Господарського кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України: порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання); у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В пункті 7.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" вказано, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи повинні підтверджуватись лише належними і допустимими доказами, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, було запропоновано сторонам подати докази в обґрунтування позову і заперечень проти нього, брати участь в засіданнях суду, вони своїми правами скористались на свій розсуд, подали всі наявні у них докази і на їх підставі судом прийнято рішення у справі.

З урахуванням викладеного, обставин справи та вимог законодавства суд вважає, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 74741 грн. 27 коп. 3% річних, 309904 грн. 22 коп. інфляційних втрат, що в загальній сумі складає 384645 грн. 49 коп. В решті вимог щодо стягнення 334266 грн. 57 коп. інфляційних втрат позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати - сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 5769 грн. 68 коп.

Крім того, пунктами 1, 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом та в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанції.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги заявлене позивачем клопотання про повернення судового збору, суд дійшов висновку на підставі пунктів 1, 5 частини 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" повернути публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 14859 грн. 05 коп., сплачений за квитанцією № 5006506 від 27.09.2017 року.

Керуючись ст.ст. 49, 86, 82-84 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства "Іваньківський цукровий завод" (Черкаська область, Маньківський район, с. Іваньки, вул. Заводська, буд. 1, ідентифікаційний код 32741501) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) 74741, 27 грн. 3% річних, 309904 грн. 22 коп. інфляційних втрат, 5769 грн. 68 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення 334266 грн. 57 коп. інфляційних втрат, 5014 грн. 00 коп. судового збору - відмовити.

Повернути публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) із Державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір у сумі 14859 грн. 05 коп.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня підписання.

Повний текст рішення підписано 18.12.2017 року.

Суддя В.М. Грачов