ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.12.2017 Справа № 907/777/17

Суддя господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали справи

за позовом: Фізичної особи - підприємця Браєр Йосип Йосипович, м. Хуст Закарпатської області

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Жовнір Романа Степановича, м. Тячів Закарпатської області

про стягнення 5280,02 грн.

Представники:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився.

Представникам сторін, присутнім в судовому засіданні, роз'яснено їх права та обов'язки відповідно до ст.ст. 20, 22 ГПК України, зокрема, право заявляти відводи.

Суть спору: Фізичною особою - підприємцем Браєр Йосип Йосипович, м. Хуст Закарпатської області заявлено позов до відповідача: Фізичної особи - підприємця Жовнір Романа Степановича, м. Тячів Закарпатської області про стягнення 17674,02 грн.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 01.11.2017 року порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 21.11.2017 року.

Ухвалою суду від 21.11.2017 року та від 05.12.2017 року, з огляду на неявку відповідача та необхідність додаткового забезпечення його процесуальних прав, з метою повного всебічного з'ясування всіх обставин справи для її правильного вирішення, розгляд відкладено на 14.12.2017 року. При цьому, відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Разом з тим, 21.11.2017 року представником позивача, в ході судового засідання, подано письмове клопотання про зменшення розміру позовних вимог, а саме позивач просить стягнути суму боргу в розмірі 5280,02 грн.

Вказане клопотання подано позивачем до прийняття рішення судом першої інстанції, не суперечить законодавству, не порушує чиї - небудь права і охоронювані законом інтереси з огляду на що приймається судом.

За таких обставин, суд розглядає зменшені позовні вимоги.

Представник позивача у ході судового розгляду наполягав на задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх обґрунтованість долученими до матеріалів справи документами.

Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, участі уповноваженого представника в засідання суду не забезпечив, письмового документально обґрунтованого відзиву на позов не надав, вимоги ухвали суду від 01.11.2017 року не виконав, причин неявки не повідомив.

Таким чином, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

За таких обставин справа вирішується в порядку передбаченому ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали і документи, подані сторонами, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

26.06.2012 року згідно Договору суборенди майна № 18082/001492/х від 26.06.2012 року на прохання Відповідача у магазині «Надія» на вул. Незалежності, буд. 21 м. Тячів Закарпатської області було встановлено Холодильник Інтер - 1200 «Оболонь» зима - літо заводський №14296 інвентарний №1026989 вартістю 9016,67 грн. без ПДВ, а із ПДВ 10820,00 грн. та металевий каркас на холодильник інвентарний № 1025601 вартістю 1574,00 грн. із ПДВ. Передача холодильника та металевого каркасу підтверджується актом прийому - передачі від 26.06.2012 року.

Станом на 20.10.2017 року відповідачем не виконуються умови Договору в частині сплати орендної плати, оскільки відповідач повинен був згідно п. 3.1. Договору сплачувати орендну плату в розмірі 1,00 (одна) грн. у рік за оренду однієї одиниці обладнання. Тобто, за оренду холодильника та каркасу до нього, відповідач повинен був сплатити за період із 21.10.2014 року по 20.10.2017 року - 6,00 ( шість ) грн.

Також, згідно п. 7.2 та п. 7.3 Договору «Даний договір укладається терміном на 1 (один) календарний рік. Якщо суборендар продовжує користуватися майном після закінчення терміну дії договору, то за відсутності письмових заперечень сторін або власника, заявлених не пізніше 10 (десяти) днів до закінчення терміну дії договору, то строк дії даного договору продовжується ще на один календарний рік».

Частиною 4 ст. 284 ГК України передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

26.08.2016 року відповідачу було надіслано рекомендованим листом претензію вих. №196 від 25.08.16року, в якій було зазначено, що договір припиняє свою дію 25.06.2017 року.

12.10.2017 року відповідачу було надіслано рекомендованим листом претензію вих. №174 від 11.10.2017 року, в якій була вимога терміново повернути холодильник та металевий каркас та зазначено, що договір припинив свою дію 25.06.2017 року.

Згідно ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України, договір найму (оренди) укладається на строк, встановлений договором.

Строк позовної давності, що застосовується до вимог, які випливають із договору найму (оренди), починається з моменту повернення речі наймачем (орендарем), згідно ст. 786 ЦК України.

Станом на 20.10.2017 року відповідач не відповів на претензії та холодильник із каркасом не повернув.

Згідно п. 2.3 Договору Суборенди, майно повинно бути повернуто суборендарем та прийняте орендарем протягом 10 робочих днів із дати закінчення дії договору.

Згідно п. 2.4. Договорів Суборенди, обов'язок підготовки акту прийому - передачі із суборенди лежить на Суборендарі.

Пунктом 6.2. Договору передбачено зокрема наступне: «у випадку неповернення майна у відповідності з п. 2.3. даного Договору, Суборендар зобов'язаний відшкодувати Орендарю вартість майна, вказану в п. 1.2. даного договору із врахуванням ПДВ, тобто 12394,00 грн. (вартість холодильника та каркасу металевого із ПДВ)»

Згідно п. 6.5. Договору, у випадку порушення Суборендарем передбаченого даним договором строку повернення майна орендарю або власнику, Суборендар сплачує Орендарю або власнику пеню в розмірі 0,5% від вартості неповернутого своєчасно майна, що вказана в п. 1.2. даного договору за кожен день затримки повернення. Тобто, в п. 1.2 вказана ціна без ПДВ 10328,34 грн., звідси за період із 06.07.2017 року по 19.10.2017 року (106 днів ) відповідач повинен сплатити пеню в розмірі 5274,02 грн.

Отже, відповідачем порушено умови Договору суборенди в частині сплати орендної плати, а саме не виконано п. п. 1.1., 3.1., 3.2., 5.1.15 Договору, оскільки суборендар зобов'язаний сплачувати орендну плату в розмірі 1 грн. за рік оренди однієї одиниці майна. Орендна плата повинна бути сплачена на рахунок орендаря протягом 10 робочих днів з дня підписання Договору, однак станом на 20.10.2017 року суборендар не сплатив жодної гривні орендної плати.

Однак, 18.11.2017 року відповідач повернув предмет оренди - холодильник та металевий каркас до холодильника, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями акту прийому передачі зазначеного майна.

У відповідності до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог, щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України, ч.2 ст. 193 Господарського кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з частиною 1 статті 202 ЦК, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положенням статті 205 ЦК визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ст. 181 Господарського кодексу України).

Статтею 638 ЦК та частиною 2 статті 180 ГК визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтями 11, 509 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).

Обов'язок доказування, відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Підсумовуючи сукупність встановлених фактичних обставин справи і норм права, суд дійшов висновку, що матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача суми в розмірі 5280,02 грн. є правомірною та такою, що підлягає задоволенню повністю, оскільки позов в цій частині належним чином позивачем доведено і документально підтверджено, і в той же час відповідачем в порядку ст. 33 ГПК України не спростовано.

Відповідно до ст. 11, 509, 525, 526, 610 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства. Односторонньої відмови від виконання договору чи зміни умов його виконання не допускається. Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи принципи змагальності, рівності, неупередженості судового процесу, а також те, що незважаючи на неодноразову вимогу суду подати контррозрахунок заявленої до стягнення суми, відповідачем не спростовано та не заперечено проти такого розрахунку, у суду відсутні підстави ставити під сумнів розрахунок та обґрунтованість заявленої до стягнення суми.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача суми 5280,02 грн. - підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відтак, враховуючи вищенаведене в сукупності, заявлені позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ст.49 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 477,92 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 4-3, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Жовнір Романа Степановича (АДРЕСА_1 код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи - підприємця Браєр Йосипа Йосиповича (АДРЕСА_2 код НОМЕР_2) суму 5280,02 грн. (п'ять тисяч двісті вісімдесят грн. 02 коп.) та у відшкодування судових витрат - суму 477,92 грн. (чотириста сімдесят сім грн. 92 коп.)

3.Видати наказ.

Дане рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Повний текст рішення виготовлено та підписано 18.12.2017 року.

Суддя Андрейчук Л.В.