РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2017Справа № 910/19395/17

За позовом концерну «Техвоєнсервіс»

до Міністерства оборони України

про стягнення 1 013 181,70 грн.

Суддя Удалова О.Г.

за участю представників сторін:

від позивача Солонець І.В. - довіреність № 99 від 31.08.2017 р.

від відповідача Глазунов М.Ю. - довіреність № 220/524/д від 28.12.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

Концерн «Техвоєнсервіс» (далі - концерн, позивач) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (далі - Міноборони, відповідач) про стягнення 1 013 181,70 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем обов'язку оплатити послуги з технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів, надані позивачем за договором про закупівлю послуг за державні кошти № 294/14/9 від 02.07.2014 р.

У позові концерн просить суд стягнути з Міноборони борг у розмірі 1 013 181,70 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.11.2017 р. порушено провадження у справі № 910/19395/17 та призначено її до розгляду на 23.11.2017 р.

23.11.2017 р. представник позивача надав для долучення до матеріалів справи документи, витребувані ухвалою суду від 06.11.2017 р.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач надав послуги з технічного обслуговування та ремонтування автотранспортних засобів відповідача на загальну суму 730 919,99 грн., що підтверджується підписаними відповідачем актами приймання-передавання наданих послуг № 1 від 02.11.2014 р. та № 2 від 14.01.2015 р. Однак, решта актів, які позивач визначив як підставу даного позову, відповідачем підписані не були. Натомість відповідач на виконання умов укладеного сторонами договору сплатив на користь позивача грошові кошти в розмірі 873 506,41 грн., що перевищує вартість виконаних робіт. Крім того, вказав, що взяття бюджетних зобов'язань відповідачем за договором було можливе лише протягом бюджетного 2014 року, тобто до закінчення строку дії договору (до 31.12.2014 р.). Відповідач також вважав, що настало прострочення кредитора (позивача), а не боржника (відповідача), оскільки роботи за договором не були виконані позивачем у строк, визначений його умовами. З огляду на викладене, в задоволенні позовних вимог просив суд відмовити.

У судовому засіданні 23.11.2017 р. судом оголошено перерву до 07.12.2017 р.

07.12.2017 р. та 11.12.2017 р. представник відповідача подав доповнення до позовної заяви, в яких, зокрема, вказав, що на звернення позивача щодо необхідності підписання акту приймання-передачі наданих послуг та протоколу погодження договірної ціни відповідач зазначив, що опрацювання вказаних документів та остаточний розрахунок за надані послуги є неможливим з огляду на закінчення строку дій договору, що, на думку позивача, свідчить про умисне ухилення відповідача від виконання договірних зобов'язань, адже умовами укладеного сторонами договору передбачено, що з питань розрахунків договір діє до повного виконання сторонами зобов'язань. Крім того, представник позивача зазначив, що факт надання позивачем послуг за актами № 1 від 02.11.2014 р., № 2 та № 3 від 14.01.2015 р., які є підставами даного позову, встановлений в рішенні господарського суду міста Києва від 23.09.2015 р. у справі № 910/18434/15.

У судовому засіданні 07.12.2017 р. судом оголошено перерву до 12.12.2017 р.

У судовому засіданні 12.12.2017 р. представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, вважав його необґрунтованим та безпідставним, просив суд у його задоволенні відмовити.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

02.07.2014 р. між концерном «Техвоєнсервіс» (виконавцем) та Міністерством оборони України (замовником) був укладений договір про закупівлю послуг за державні кошти № 294/14/9 (далі - договір), згідно з умовами якого виконавець зобов'язувався у 2014 році надати послуги замовникові з технічного обслуговування та ремонтування інших автотранспортних засобів (45.20.2) (послуги з капітального ремонту автомобільної техніки та спеціальної автомобільної техніки Збройних Сил України, двигунів та агрегатів до неї).

Пунктом 1.2 договору передбачено, що за цим договором підлягають капітальному ремонту автомобілі УАЗ-469, 3151, 31512, 31514 - 14 од., автомобілі УАЗ-452, 3962, 39621, 3741 - 26 од., двигуни УМЗ-451, ЗМЗ-402 - 36 од., РМ УАЗ - 31 од., КПП з РК УАЗ - 36 од., міст УАЗ - 64 од.

Відповідно до п. 3.1 договору (в редакції додаткової угоди № 3 від 15.12.2014 р.) ціна цього договору становить 1 886 688,11 грн.

Пунктом 6.1.1 договору на замовника покладений обов'язок своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги.

Замовник здійснює розрахунки з виконавцем за фактично надані послуги протягом двадцяти банківських днів з дати підписання замовником акту приймання наданих послуг, який є невід'ємною частиною цього договору, відповідно до наданих виконавцем рахунків, при наявності документів, передбачених п. 4.2 договору, у разі надходження коштів на рахунки Міністерства оборони України (п. 4.1 договору).

Згідно з п. 4.2 договору до рахунку виконавцем додається: виконані наряди на ремонт автомобільної техніки (копії нарядів у разі їх часткового виконання); акти приймання-передавання автомобільної техніки; акт приймання наданих послуг, оформлений з урахуванням вимог п. п. 3.6, 3.7 договору; посвідчення, видане ВП МО України, про приймання наданих послуг (в цілому по завершенню надання послуг за договором або кожного окремого виробу); копії довіреностей про отримання майна після капітального ремонту представником замовника.

Матеріали справи свідчать, що позивач надав відповідачу послуги з технічного обслуговування та ремонтування автотранспортних засобів на загальну суму 2 246 977,61 грн., що підтверджується актами приймання-передачі № 1 від 02.11.2014 р., № 2 від 14.01.2015 р., № 3 від 14.01.2015 р., № 2п від 07.02.2017 р., № 4п від 14.04.2017 р., № б/н від 28.12.2016 р., № 3 від 19.07.2016 р., № 3 від 22.08.2016 р., № 3 від 25.07.2016 р., № 3 від 28.12.2016 р., № 3 від 27.12.2016 р., № 3 від 22.11.2016 р., № б/н від 01.02.2014 р., № 24п від 08.09.2016 р., № 21п від 28.07.2016 р., № 32п від 30.11.2016 р., № 11п від 06.05.2016 р., № 10п від 19.08.2015 р., № 20 від 03.02.2016 р., № 14п від 28.07.2016 р., № 15п від 01.10.2015 р., № б/н від 22.04.2015 р., № 27п від 26.10.2016 р., № 20п від 09.12.2015 р., № 12п від 18.02.2016 р., № 17п від 01.12.2015 р., № б/н від 04.09.2015 р., № 139 від 03.08.2016 р., № 140 від 03.08.2016 р., № 142 від 04.08.2016 р., № 141 від 03.08.2016 р.

При цьому, факт надання позивачем послуг за актами № 1 від 02.11.2014 р., № 2 та № 3 від 14.01.2015 р., встановлений в рішенні господарського суду міста Києва від 23.09.2015 р. у справі № 910/18434/15, яке набрало законної сили, та згідно з приписами ст. 35 Господарського процесуального кодексу України не потребує повторного доказування перед судом в межах даного спору.

Крім того, на виконання умов договору, позивач з листом вих. № 225/К/605-5 від 19.04.2017 р. надав відповідачу перелік документів, визначений у п. 4.2 договору, що підтверджується відміткою відповідача про реєстрацію вхідної кореспонденції на вказаному листі.

Проте, відповідач в порушення умов укладеного сторонами договору свої зобов'язання з оплати наданих позивачем послуг виконав частково на суму 873 506,41 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 294/8 та № 294/7 від 28.07.2014 р.

Таким чином, судом встановлено, що позивач виконав роботи, вартість яких є більшою, ніж визначена сторонами ціна договору, а також більшою, ніж сума попередньої оплати, сплаченої відповідачем. Однак, як пояснив представник позивача, сторони обмежені визначеною ними ціною договору, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 1 013 181,70 грн., яка є різницею між ціною договору (1 886 688,11 грн.) та сплаченою відповідачем попередньою оплатою (873 506,41 грн.).

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем за послуги, надані останнім на виконання умов договору про закупівлю послуг за державні кошти № 294/14/9 від 02.07.2014 р., становить 1 013 181,70 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач документів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед позивачем в повному обсязі або спростовували доводи останнього, суду не надав.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 1 013 181,70 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

При цьому, суд відхиляє заперечення відповідача, наведені у відзиві, з огляду на наступне.

Положеннями п. 10.1 договору передбачено, що дія договору триває до 31.12.2014 р., але з питань розрахунків - до повного виконання сторонами зобов'язань по цьому договору. Відтак, закінчення строку дії договору не звільняє відповідача від виконання його грошового зобов'язання.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 р. у справі № 11/446 та у постанові Вищого господарського суду України від 04.11.2015 р. у справі № 910/9237/15, відсутність у боржника необхідних коштів, у тому числі у зв'язку з закінченням бюджетного року, не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Крім того, належне або неналежне виконання позивачем його обов'язків за договором в частині своєчасного надання послуг не є предметом розгляду в межах даного спору та не досліджується судом під час його вирішення, а відповідач не позбавлений права звернутись до суду з відповідним позовом, якщо вважає, що позивачем допущено порушення вказаного зобов'язання.

Поряд з цим, з листа відповідача вих. № 342/4/5/238 від 15.08.2017 р. вбачається, що позивачу відмовлено у проведенні розрахунків за надані ним послуги з тих підстав, що такі послуги в порушення умов договору не були надані в термін до 31.12.2014 р. і остаточне проведення розрахунків за договором, укладеним у 2014 році, за рахунок видатків, виділених відповідачу на 2017 рік, є не можливим. Однак, про повне невиконання позивачем його обов'язку надати послуги з технічного обслуговування та ремонтування автотранспортних засобів відповідача у вказаному листі не зазначено, у зв'язку з чим суд критично оцінює посилання відповідача на те, що акти приймання-передавання наданих послуг, які позивач визначив як підставу даного позову, відповідачем не підписані. До того ж у відзиві на позовну заяву відповідач вказує лише на те, що вказані акти ним не підписані, але про ненадання послуг не зазначає.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача боргу по оплаті наданих позивачем послуг підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6, ідентифікаційний код 00034022) на користь концерну «Техвоєнсервіс» (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6, ідентифікаційний код 33689867) борг у розмірі 1 013 181,70 грн. (один мільйон тринадцять тисяч сто вісімдесят одна грн. 70 коп.) та витрати по сплаті судового збору в розмірі 15 197,72 грн. (п'ятнадцять тисяч сто дев'яносто сім грн. 72 коп.).

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Повне рішення складено 18.12.2017 р.

Суддя О.Г. Удалова