Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

Іменем України

від 11 грудня 2017 року у справі №927/977/17

Господарським судом Чернігівської області у складі судді Оленич Т.Г. розглянуто у відкритому судовому засіданні справу №927/977/17

за позовом: Приватного підприємства «Компанія Ліон», вул..Курчатова, б.10, оф.621, м.Дніпро,49038

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕБПРОДАКШН», проспект Миру, б.53-А, оф.306, м.Чернігів, 14005

про розірвання договору та стягнення збитків

у присутності представників сторін:

від позивача: Хомяка О.П. (довіреність від 17.10.2017);

від відповідача: Мінакерман Н.С. (довіреність від 11.09.2017), Устименка І.П. (довіреність від 08.12.2017).

Рішення приймається після перерви, оголошеної в судовому засіданні на підставі ч.3 ст.77 Господарського процесуального кодексу України з 04.12.2017 по 11.12.2017.

В судовому засіданні 11.12.2017 на підставі ч.2 ст.85 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем подано позов про розірвання договору № про надання послуг з технічної підтримки програмного забезпечення та про надання права користування об'єктом права інтелектуальної власності від 22.08.2016, а також про стягнення з відповідача 43680грн. завданих збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов'язань по передачі права користування 8 (вісьмома) невиключними ліцензіями програмного забезпечення «OneBox», які виникли на підставі договору № про надання послуг з технічної підтримки програмного забезпечення та про надання права користування об'єктом права інтелектуальної власності від 22.08.2016.

Відповідач у відзиві на позов проти позовних вимог заперечує, стверджуючи про те, що шляхом електронного листування між сторонами було підтверджено вибір позивача про розміщення програмного забезпечення на власному сервері (сервері хостинг-провайдера Приватного підприємства «ФРІХОСТ»). Програмне забезпечення на зазначеному сервері розміщено відповідачем 29.08.2016 з одночасним направленням позивачу листів, що містили три логіни та три паролі для входу в CRM-систему позивача. Крім того, за твердженням відповідача, ним додатково були надані дані для доступу інших користувачів, зокрема направлені логіни та паролі ще для 13 користувачів CRM-системи ПП «Компанія Ліон», а також ще дві пари паролів та логінів для доступу співробітників позивача. Таким чином, стверджує відповідач, всього ним було надано логіни та паролі для входу до програмного забезпечення 18 користувачів. Крім того відповідач зазначає, що ним проводилась й технічна підтримка програмного забезпечення. Заперечуючи проти доводів позивача про невиконання відповідачем договірних зобов'язань, викладених в позовній заяві, відповідач, в свою чергу, зазначає, що ним 14.08.2017 направлено позивачу Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 14.06.2017, який позивачем в установлений договором п'ятиденний строк не підписаний, переліку необхідних виправлень не направлено, що, на думку відповідача, згідно з п.3.4. договору підтверджує надання позивачу послуг за договором в повному обсязі.

В поясненнях по суті справі від 08.12.2017, які надані в судовому засіданні, позивач зазначає, що виконання відповідачем зобов'язання можливо у три етапи, а саме: надання позивачу права користування об'єктом права інтелектуальної власності, що передбачає розміщення виконавцем проекту на відповідному сервері та надання відповідних логінів та паролів замовнику для можливості використання програмного забезпечення; налаштування програмного забезпечення під потреби та вимоги замовника, яке можливо лише за умови, що замовник вже має доступ до програмного забезпечення та виявить свої потреби у його використанні; здійснення гарантійного обслуговування. Проте, як стверджує позивач, відповідач не приступив до виконання умов договору після отримання ним від позивача оплати права користування програмним забезпеченням, що випливає із відсутності факту передачі від виконавця логінів і паролів замовнику для входу в програмне забезпечення.

Обгрунтовуючи підстави стягнення з відповідача збитків, позивач зазначає, що відповідно до ст..1110 Цивільного кодексу України сторони ліцензійного договору мають право відмовитись від договору у випадку порушення другою стороною умов такого договору, що і було здійснено позивачем шляхом надсилання відповідачу листа від 04.08.2017 про відмову від договору. В зв'язку з чим, на думку позивача, зобов'язання сторін за договором припинились. Разом з тим, як зазначає позивач, оскільки ним сплачено як попередню оплату вартість ліцензій в сумі 43680грн., але результату, на який сподівався, не отримав внаслідок порушення відповідачем зобов'язання, а тому, вважає позивач, не маючи права вимагати повернення виконаного за договором, сплачена ним сума є збитками у вигляді зменшення майнових активів. Враховуючи відсутність з боку відповідача дій, спрямованих на виконання його зобов'язань, така протиправна поведінка відповідача є причиною виникнення у позивача збитків.

Крім того, позивачем висловлені заперечення щодо належності та допустимості доказів, на які в обгрунтування своєї позиції посилається відповідач.

В наданих в судовому засіданні 11.12.2017 письмових поясненнях від 08.12.2017 відповідач зазначає, що відповідно до положень розділу 5 додатку до договору, в якому сторонами врегульовано порядок встановлення і передачі програмного забезпечення, саме замовник має самостійно обрати сервер, на якому виконавець має здійснити розміщення програмного забезпечення і повідомити про свій вибір виконавця. Позивачем не надано доказів, що ним належним чином повідомлено відповідача про вибір серверу, на якому виконавець мав розмістити програмне забезпечення. Також, за твердженням відповідача, позивачем не надано доказів представлення виконавцю іншої, передбаченої договором інформації, необхідної для розміщення програмного забезпечення. Відповідач, зазначаючи, що від позивача не надходили ні перелік необхідних виправлень, ні підписаного акту здачі-приймання робіт, стверджує, що в силу п.3.4. договору послуги за договором ним виконані в повному обсязі.

В судовому засіданні, яке відбулось 11.12.2017, прийняли участь представники сторін.

Клопотання відповідача від 14.11.2017 про витребування від Приватного підприємства «ФРІХОСТ» інформації щодо доменного імені http://lioncrm.com.ua/admin/, та іншої інформації судом відхилено з огляду на невідповідність даного клопотання приписам ст.38 Господарського процесуального кодексу України в частині визначення конкретного доказу, який має бути витребуваний від особи, яка не є учасником даного процесу.

Клопотання відповідача про дослідження та огляду доказів в мережі Інтернет судом залишено без розгляду на підставі усного пояснення представника відповідача, наданого в судовому засіданні 04.12.2017, про втрату актуальності проведення огляду в зв'язку із закриттям доступу до серверу «lioncrm.com.ua».

Подані сторонами клопотання про відмову від здійснення технічної фіксації судового процесу судом задоволені, в зв'язку з чим засідання господарського суду по розгляду даної справи проведені без фіксації технічними засобами. Хід судового процесу відображено у протоколах судових засідань.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши в ході розгляду справи по суті пояснення та доводи представників сторін, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх доказами, суд ВСТАНОВИВ:

22 серпня 2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕБПРОДАКШН» (виконавець за договором, відповідач у справі) та Приватним підприємством «Компанія Ліон» (замовник за договором, позивач у справі) укладено договір № про надання послуг з технічної підтримки програмного забезпечення та про надання права користування об'єктом прав інтелектуальної власності (далі по тексту - договір).

Відповідно до умов вказаного договору замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання виконати надання права користування 8 (вісьмома) невиключними ліцензіями програмного забезпечення «OneBox» на умовах: вид ліцензії - невиключна; територія використання об'єкта права інтелектуальної власності - без обмежень; термін, на який надаються права - без обмежень з моменту фактичної передачі невиключної ліцензії (п.1.1.). Замовник має лише право на використання ПЗ і не наділяється правами передавати ПЗ у користування іншим особам (в т.ч. і в тих випадках, якщо для замовника та/або безпосередньо замовником в певній частині буз змінено/модифіковано ПЗ) (п.1.1.1.). Виконавець гарантує наявність/зареєстроване право власності на об'єкт права інтелектуальної власності, які є предметом цього договору (п.1.3.).

В пункті 1.2. договору сторонами передбачено, що перелік всіх послуг, які отримує замовник, та що є предметом даного договору, визначаються додатками до договору.

В розділі 2 договору сторонами визначені їх обов'язки, а саме: відповідач зобов'язувався здійснити передачу прав користування і перевірити працездатність програмного забезпечення з врахуванням п.1 даного договору (п.2.1.); позивач зобов'язувався прийняти і оплатити в повному обсязі надані за цим договором послуги в строки та у відповідному порядку, які зазначені у даному договорі (п.2.3.).

Згідно з умовами, викладеними у розділі 3 договору, сторони визначили, що термін налаштування ПЗ визначається додатками до договору (п.3.1.); по завершенню надання послуг за даним договором відповідач надає позивачу результати виконаних робіт та Акт прийняття-здачі наданих послуг, який позивач підписує протягом 5(п'яти) робочих днів з моменту його одержання (п.3.2.); у випадку відмови позивача від прийняття послуг замовником складається письмовий перелік необхідних виправлень (п.3.3.); у разі не підписання позивачем наданих актів протягом 5 (п'яти) робочих днів без надання письмового переліку виправлень послуги автоматично вважаються наданими в повному обсязі і позивач претензій до наданих послуг не має (п.3.4.).

Відповідно до п.4.1. договору вартість однієї ліцензії складає 5460грн. Загальна вартість невиключних ліцензій складає 43680грн. Оплата здійснюється 100% передоплатою протягом 3-х робочих днів з моменту підписання цього договору. Після надходження цих коштів виконавець приступає до надання послуг (п.4.2.).

Як зазначено у п.5.1. договору він набуває чинності з моменту його підписання сторонами й діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Як вбачається із наданих обома сторонами копій примірників договору, договір ними підписаний та скріплений їх печатками.

22 серпня 2016 сторонами підписано додаток №1 до договору № - гарантійні зобов'язання виконавця перед замовником, в якому сторонами договору визначені загальні умови про: гарантійні зобов'язання (розділ 1); послуги з налаштування та підтримки ПЗ (розділ 2); технічну підтримку (розділ 3); додаткові доробки (розділ 4); розміщення проекту на сервері (розділ 5).

Додаток №1 до договору підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Приймаючи до уваги, що копії примірників договору № та додатку №1 до цього договору, додані до позовної заяви позивачем, виконані неналежним чином, а саме: останні строки на кожній сторінці договору та додатку №1 не пропечатані, тому судом при вирішенні даного спору використовуються копії примірників договору і додатку №1 до договору, доданій до матеріалів справи відповідачем (а.с.68-74).

Надаючи оцінку правовій природі договору, виходячи із його змісту, суд приходить до висновку, що в зв'язку з його укладенням між сторонами виникли правовідносини, що підпадають під правове регулювання норм глави 63 та глави 75 Цивільного кодексу України, з огляду на таке.

Відповідач є власником майнових прав на твір «Комп'ютерна програма «OneBox CRM+ERP», що підтверджується рішенням Державної служби інтелектуальної власності України від 22.07.2016 за реєстраційним номером 3044.

Відповідно до ст.440 Цивільного кодексу України виключне право дозволяти використання твору є майновим правом інтелектуальної власності на твір.

За змістом ч.3 ст.424 Цивільного кодексу України майнові права інтелектуальної власності можуть використовуватися в цивільних відносинах відповідно до закону.

При цьому, згідно з ч.1 ст.1107 Цивільного кодексу України одним із видів договору, на підставі якого здійснюється розпорядження майновими правами інтелектуальної власності є ліцензійний договір.

В силу приписів частини 1 статті 1109 Цивільного кодексу України ліцензійним договором визначається договір, за умовами якого одна сторона надає другій стороні дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію).

Крім того, відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України у разі, якщо одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, між сторонами виникають правовідносини надання послуг. При цьому, даною нормою передбачено, що за договором про надання послуг замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.2 ст.628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що за своєю правовою природою договір № про надання послуг з технічної підтримки програмного забезпечення та про надання права користування об'єктом права інтелектуальної власності від 22.08.2016 разом з додатком №1 до нього є змішаним та поєднує в собі елементи договору про надання послуг та ліцензійного договору, оскільки його предметом є як надання прав користування невиключними ліцензіями програмного забезпечення, так й надання послуг налаштування програмного забезпечення та його гарантійного обслуговування, які споживаються в процесі надання таких послуг.

Відтак, в силу ч.2 ст.628 Цивільного кодексу України в ході вирішення спору до відносин сторін, що виникли на підставі змішаного договору №, застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договір надання послуг та ліцензійного договору.

Відповідно до ч.3 ст.1109 Цивільного кодексу України у ліцензійному договорі має визначатися, зокрема, розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності.

Як встановлено судом вище, умови щодо вартості однієї ліцензії, загальна вартість всіх невиключних ліцензій, а також строк її виплати передбачені у п.4.1. договору.

Позивач стверджує, що ним на виконання умов договору сплачено відповідачу визначену договором вартість невиключних ліцензій в сумі 43680грн.

Даний факт підтверджується копією платіжного доручення №488 від 25.08.2016 (а.с.15), а також не заперечується відповідачем.

Разом з тим, як стверджує позивач, відповідач в порушення умов п.4.2. договору не приступив до надання послуг після надходження коштів, а саме: не здійснив розміщення програмного забезпечення ані на сервері позивача, ані на хостинг-сервері, що підтверджується відсутністю паролів та логінів, які мав надати відповідач для входу в програмне забезпечення, а тому позивач на підставі ст.1110 Цивільного кодексу України відмовився від договору в односторонньому порядку, внаслідок чого зобов'язання сторін за цим договором припинилися.

В зв'язку з тим, що вартість ліцензій на користування програмним забезпеченням сплачена позивачем в повному обсязі на умовах попередньої оплати, але договір розірваний внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань, тому, з посиланням на ч.4 ст.653 Цивільного кодексу України, позивач вважає, що сплачена ним сума є збитками у вигляді зменшення майнових активів, яку позивач просить стягнути з відповідача..

Відповідно до ст. 216 Господарського кодексу України відшкодування збитків є формою господарсько-правової відповідальності за правопорушення у сфері господарювання.

Частиною 1 статті 224 Господарського кодексу України передбачається, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. За змістом ч.2 цієї ж статті під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи.

Оскільки відшкодування збитків є видом господарсько-правової відповідальності за вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання, то для його застосування необхідна наявність всіх складових елементів господарського правопорушення, а саме: протиправної поведінки особи, безпосередніх збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою і збитками, а також вини у заподіянні збитків. Відсутність хоча б одного із цих складових елементів не тягне за собою відповідальність у вигляді відшкодування збитків.

Чинне законодавство виходить з принципу презумпції вини правопорушника, а відтак, враховуючи приписи ст.33 Господарського процесуального кодексу України, у спорах про відшкодування збитків обов'язок доведення відсутності вини покладається саме на відповідача, а позивач повинен довести протиправність поведінки відповідача, факт заподіяння збитків та їх розмір, а також наявність причинно-наслідкового зв'язку між поведінкою відповідача та збитками.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

В силу ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). При цьому, згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України правовим наслідком порушення зобов'язання є відшкодування збитків.

Згідно з ч.1 ст.623 Цивільного кодексу України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Тобто, обов'язок відшкодувати збитки є правовим наслідком протиправної поведінки сторони зобов'язання, яка виражається у неналежному виконанні чи невиконанні зобов'язань, зокрема, відповідно до договору.

Аналіз змісту договору та додатку №1 до нього свідчить, що обов'язок відповідача полягає у передачі позивачу прав користування програмним забезпеченням «OneBox», і перевірці працездатності цього програмного забезпечення. При цьому, згідно з п.3.1. договору терміни налаштування програмного забезпечення визначається додатками до цього договору. Разом з тим, ані договір, ані додаток №1 до цього договору не містять терміну, протягом якого відповідач був зобов'язаний передати права користування програмним забезпеченням позивачу.

Водночас, в п.5.1. додатку №1 до договору сторонами передбачено, що виконавець (відповідач) зобов'язується виконати розміщення програмного забезпечення «OneBox» на сервері замовника або на хостинг-сервері компанії Hvosting (http://hvosting.ua) за вибором замовника (позивача).

Отже, виходячи із умов договору та додатку №1 до нього, а також враховуючи особливості предмету договору - право користування програмним забезпеченням - та способу його передачі, суд приходить до висновку, що виконання відповідачем зобов'язань за договором було обумовлено насамперед вчиненням позивачем дій, направлених на визначення серверу, на якому належало розмістити програмне забезпечення, та повідомлення про вибір серверу саме відповідачу.

Відповідно до ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які підтверджують повідомлення ним відповідачу інформації щодо серверу, на якому має бути розміщене програмне забезпечення. Будь-яких клопотань про витребування таких доказів від інших осіб позивачем в порядку ст.38 Господарського процесуального кодексу України суду не заявлено.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується відсутність повідомлення позивачем даних про сервер, на якому має бути розміщене програмне забезпечення з відповідним доступом до нього, тобто підтверджується залежність належного виконання відповідачем зобов'язань за договором від дій самого позивача, а відтак суд не вбачає підстав для ствердження про протиправність дій відповідача.

Посилання відповідача на здійснення листування з працівниками позивача щодо логінів та паролів, за допомогою яких можливо здійснити користування програмним забезпеченням, що є предметом договору № про надання послуг з технічної підтримки програмного забезпечення та про надання права користування об'єктом права інтелектуальної власності від 22.08.2016, судом не приймаються до уваги, оскільки із наданих до матеріалів справи доказів, зокрема скриншотів екранів комп'ютерів, не вбачається, що електронне листування здійснювалось саме з працівниками позивача.

За таких обставин, враховуючи відсутність одного із складових елементів, при яких застосовується відповідальність у вигляді відшкодування збитків, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача збитків.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення збитків є безпідставними, в зв'язку з чим в їх задоволенні має бути відмовлено.

Позовні вимоги про розірвання договору № про надання послуг з технічної підтримки програмного забезпечення та про надання права користування об'єктом права інтелектуальної власності від 22.08.2016 також є безпідставними з огляду на таке.

За змістом приписів статті 651 Цивільного кодексу України розірвання договору допускається за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом; за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною; у разі односторонньої відмови від договору в повному обсязі, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом.

Враховуючи зміст спірного договору, суд приймає до уваги, що право зацікавленої сторони на відмову від договору про надання послуг та ліцензійного договору закріплено в статтях 907 і 1110 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.907 Цивільного кодексу України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Відповідно до ч.2 ст.1110 Цивільного кодексу України ліцензіар може відмовитися від ліцензійного договору у разі порушення ліцензіатом встановленого договором терміну початку використання об'єкта права інтелектуальної власності. Ліцензіар або ліцензіат можуть відмовитися від ліцензійного договору у разі порушення другою стороною інших умов договору.

Отже нормами чинного законодавства передбачено право сторони договору на відмову від договору про надання послуг та ліцензійного договору.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач 04.08.2017 за вих.№22 направив на адресу відповідача повідомлення-вимогу "про розірвання договору підряду", в якому позивач з посиланням на ч.1 ст.907 Цивільного кодексу України повідомив про розірвання саме спірного договору № в односторонньому порядку. Вказане повідомлення відповідач отримав 11.08.2017, що підтверджується наявною у справі копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідачем факт отримання цього повідомлення також не заперечувався.

Крім того, про відмову від договору в односторонньому порядку договору позивач наполягає й в поясненнях по суті справи від 08.12.2017.

Слід зазначити, що одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює настання обумовлених законом правових наслідків.

В силу ч.3 ст.651 Цивільного кодексу України договір є розірваним у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі.

Враховуючи, що за своєю природою одностороння відмова від договору являє собою односторонній правочин, а тому моментом розірвання договору є момент отримання другою стороною відповідного повідомлення про відмову від договору в односторонньому порядку, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом.

Приймаючи до уваги вищевикладене суд приходить до висновку, що договір № про надання послуг з технічної підтримки програмного забезпечення та про надання права користування об'єктом права інтелектуальної власності від 22.08.2016 є розірваним з 11.08.2017.

Отже, на момент звернення позивача до суду з даною позовною заявою в частині вимог про розірвання договору, а саме 13.10.2017, даний договір є розірваний, в зв'язку з чим суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог в цій частині.

Приймаючи до уваги вищевикладене суд не знаходить підстав для задоволення позову, в зв'язку з чим в задоволенні позовних вимог має бути відмовлено в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.49 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що в задоволенні позову позивачу відмовлено повністю, тому судовий збір повністю покладається на позивача.

Керуючись ст.22, 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення підписано 18 грудня 2017 року.

Суддя Т. Г. Оленич