КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2017 р. Справа№ 911/1225/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Зубець Л.П.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - Альонкіна А.І., довіреність № 01-08/17 від 01.08.2017;

від відповідача - Науменко С.В., довіреність № 3 від 10.01.2017,

розглянувши апеляційну скаргу приватного підприємства "Столичні будинки" на ухвалу Господарського суду Київської області від 27.11.2017 про відмову у задоволенні заяви приватного підприємства "Столичні будинки" про розстрочку виконання рішення суду від 11.07.2017 у справі №911/1225/17 (суддя Антонова В.М., м. Київ,) за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Білицька 20" до приватного підприємства "Столичні будинки" про стягнення 90 852,80 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Білицька 20" звернулось до Господарського суду Київської області із позовною заявою до приватного підприємства "Столичні будинки" про стягнення 90 852,80 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 11.07.2017 у справі №911/1225/17 позов задоволено повністю; стягнуто з ПП "Столичні будинки" на користь ОСББ "Білицька 20" заборгованість в розмірі 90 852,80 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.10.2017 у справі №911/1225/17 рішення Господарського суду Київської області від 11.07.2017 у справі №911/1225/17 залишено без змін.

Приватне підприємство "Столичні будинки" звернулось до Господарського суду Київської області з заявою про розстрочку виконання рішення суду терміном на 12 місяців.

В обґрунтування вказаної заяви відповідач посилався на скрутне фінансово - економічне становище через заборгованість мешканців будинків за спожиті житлово - комунальні послуги.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.11.2017 у справі №911/1225/17 у задоволенні заяви приватного підприємства "Столичні будинки" про розстрочку виконання рішення суду від 11.07.2017 у справі №911/1225/17 відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що боржником не доведено наявності обставин, які ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Київської області від 27.11.2017 у справі №911/1225/17 скасувати та заяву про розстрочку виконання рішення задовольнити.

В обґрунтування даної апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано того, що заборгованість, сплату якої просить розстрочити заявник, є фактичною заборгованістю мешканців житлового будинку перед ПП "Столичні будинки" за природний газ, яку до цього часу вони не сплатили.

Також, апелянт посилається на те, що виникнення вказаної заборгованості було обумовлено тим, що позивач незаконно отримав від мешканців будинку кошти за послуги, які не надавав.

Позивач проти апеляційної скарги заперечує та вказує на відсутність підстав, які ускладнюють виконання рішення господарського суду.

Крім цього, позивач зазначає, що він знаходиться в скрутному матеріальному становищі внаслідок чого не може виконувати свої зобов'язання за договорами про надання послуг, а отже, надаючи відстрочку суд повинен враховувати також його матеріальні інтереси.

Представник апелянта - відповідача у справі в судовому засіданні 20.12.2017 надав пояснення, якими підтримав апеляційну скаргу.

Представник позивача надав пояснення, яким просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу місцевого господарського суду - без змін.

Слід зазначити, що 15.12.2017 набрали чинності зміни внесені у Господарський процесуальний кодекс України Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Підпунктом 9 пунктом 1 Перехідних Положень установлено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

При цьому, враховуючи те, що апеляційний суд перевіряє правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права чинних саме на момент прийняття оскаржуваної ухвали, посилання місцевим господарським судом на положення Господарського процесуального кодексу України в редакції чинній до набрання 15.12.2017 змінами є обґрунтованим.

Згідно ст. 121 Господарського процесуального кодексу України (у попередній редакції чинній на момент прийняття оскаржуваної ухвали) при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до пункту 7.1.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Пунктом 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" передбачено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно ч. 1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII) за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 вказаної статті).

Отже, розстрочка виконання судового рішення може бути встановлена судом лише за умов наявності виключних обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

При цьому, винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом перед наданням розстрочки виконання судового рішення, повинна бути підтверджена відповідними засобами доказування.

Твердження відповідача щодо його тяжкого фінансового становища не є тими виключними обставинами, які дають підстави для розстрочки виконання судового рішення, оскільки фінансове становище товариства утворилось внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось об'єктивних, незалежних від відповідача обставин.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинно виконуватися у встановлений строк.

Згідно п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Тому, вирішуючи питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансований стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, які б свідчили про можливість надання відповідачу розстрочки виконання судового рішення.

Судом апеляційної інстанції враховуються матеріальні інтереси стягувача, оскільки він має зобов'язання щодо здійснення різного роду виплат та неотримання грошових коштів від відповідача істотно погіршує його фінансовий стан.

Крім того, слід також враховувати, що відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідальність боржника означає можливість стягнення суми невиконаного грошового зобов'язання у тому числі із застосуванням заходів примусового характеру передбачених законодавством.

Тобто, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов'язання за будь-яких обставин.

Окрім того, частина 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх зобов'язань контрагентом боржника, відсутність у боржника необхідних коштів.

Тяжкий фінансовий стан заявника також не є підставою для відстрочення виконання рішення.

Такої ж правової позиції дотримується Вищий господарський суд України, про що зазначено, зокрема, у постановах від 20.03.2007 р. по справі №16/242/06, від 24.03.2009р. по справі №10/1994 та багатьох інших.

Отже, скрутне фінансове становище відповідача, не звільняє його від обов'язку виконання рішення суду та відповідно підставою для розстрочення виконання рішення бути не може.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Півень проти України" від 29.06.2004 року державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку не може прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як "виняткові обставини".

Наведені відповідачем обставини не засвідчують неможливості або ускладнення виконання рішення місцевого господарського суду в даній справі і не є винятковими. Ці обставини лише вказують на те, що виконання судового рішення по даній справі негативно впливає на фінансовий стан відповідача.

При цьому, відповідачем не надано жодних доказів того, що у нього відсутні кошти на всіх банківських рахунках чи відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення.

Посилання апелянта на те, що заборгованість, сплату якої він просить розстрочити, є фактичною заборгованістю мешканців житлового будинку перед ПП "Столичні будинки" за природний газ, яку до цього часу вони не сплатили, підставою для розстрочення виконання рішення бути не може, оскільки, як вже вказувалось згідно частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх зобов'язань контрагентом боржника.

При цьому, слід зазначити, що рішенням Господарського суду Київської області від 11.07.2017 у даній справі №911/1225/17 було встановлено, що у приватного підприємства "Столичні будинки" перед публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" існувала заборгованість за отриманий природний газ за договором постачання природного газу від 21.12.2015 року № 1093/16-ТЕ-41 з 01.01.2016 року по 30.06.2017 року, на суму 90 852,80 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахунку, наданими ПАТ "НАК "Нафтогаз України".

Також, було встановлено, що вказана заборгованість приватного підприємства "Столичні будинки" у розмірі 90 852,80 грн. була сплачена позивачем, як поручителем за договором поруки від 31.10.2016 року № 1871/16, що підтверджується платіжним дорученням № 37 від 03.11.2016 року.

Отже, об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Білицька 20" виконавши зобов'язання приватного підприємства "Столичні будинки", забезпечене порукою, у розмірі 90 852,80 грн., набуло право кредитора такого зобов'язання.

Місцевий господарський суд, встановивши набуття права вимоги до приватного підприємства "Столичні будинки" про стягнення 90 852,80 грн. та відсутність доказів виконання відповідачем обов'язку такої сплати, дійшов висновку про задоволення позову.

З огляду на встановлені вище обставини, несплата мешканцями заборгованості за комунальні послуги, яка за доводами апелянта, є заборгованістю, сплату якої він просить розстрочити, оскільки вона до даного часу залишається неоплаченою, жодним чином не може бути підставою для задоволення заяви відповідача.

Стосовно доводів апелянта про те, що виникнення вказаної заборгованості було обумовлено тим, що позивач незаконно отримав від мешканців будинку кошти за послуги, які не надавав, слід зазначити, що обставини обґрунтованості вказаної суми заборгованості не є предметом дослідження в межах оскарження ухвали про відмову у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення суду.

Так, обґрунтованість заявленої позивачем до стягнення з відповідача суми досліджувалася при розгляді даної справи по суті та за результатом розгляду справи, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про правомірність позовних вимог.

Отже, вказані доводи апелянта, які зводяться до непогодження із присудженою до стягнення сумою боргу, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду.

З огляду на викладене, апелянтом не доведено обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, що в свою чергу унеможливлює задоволення заяви про розстрочку виконання рішення.

Згідно ст. 124 Конституції України, ст. ст. 4-5, 115 Господарського процесуального кодексу України та ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" судові рішення є обов'язковими до виконання усіма органами, громадянами та юридичними особами на всій території України.

Згідно з мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009р. Конституційного Суду України виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004р. по справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст.6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005р. по справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України рішення суду по даній справі, яке набрало законної сили, є обов'язковим до виконання та має бути виконане.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 року у справі "Чижов проти України" (заява № 6962/02) зазначено, що на державі лежить позитивне зобов'язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пар. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про залишення без задоволення заяви відповідача про розстрочку виконання рішення суду.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду прийнята з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного підприємства "Столичні будинки" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Київської області від 27.11.2017 у справі №911/1225/17 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 26.12.2017 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

Л.П. Зубець