ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2017 р.Справа № 922/3672/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Рильової В.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Максіма-рост", м. Харків
до 1. Фізичної особи - підприємця Іванського Олександра Олександровича, Харківська область, Валківський район, смт. Ков'яги 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернова комора", Житомирська область, Хорошівський район, с. Дворище
про стягнення 329433,84 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Федоряка Н.Ф., довіреність б/н від 08.09.2017р.

відповідача-1 - не з'явився

відповідача-2 - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Максіма-рост" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Іванського Олександра Олександровича (відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернова комора" (відповідач-2) про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача інфляційних збитків у розмірі 28843,67 грн., 36% річних у розмірі 72 809,77 грн. та штрафу у розмірі 227780,40 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на прострочення відповідачем-2 грошового зобов'язання за договором поставки засобів захисту рослин №29/06 від 29.06.2016р., укладеним між позивачем та відповідачем-2, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом про солідарне стягнення з відповідачів на підставі договору поруки №П-29-06 від 29.06.2016р., укладеним між позивачем та відповідачем-1, інфляційних збитків у розмірі 28843,67 грн. та 36% річних у розмірі 72 809,77 грн. за період з 01.11.2016р. по 30.09.2017р., а також штрафу у розмірі 227780,40 грн.

Ухвалою суду від 01.11.2017р. вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 21.11.2017р.

Ухвалою суду від 21.11.2017р. було відкладено розгляд справи на 05.12.2017р. у зв'язку з неявкою представників відповідачів.

Ухвалою суду від 05.12.2017р. було задоволено клопотання 2-го відповідача про відкладення розгляду справи для надання витребуваних доказів, розгляд справи було відкладено на 13.12.2017р.

Представник позивача в судовому засіданні 12.12.2017р. позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Через канцелярію суду подав клопотання по долучення гарантійного листа відповідача-2 (вх.№41636 від 12.12.2017р., арк. 112-113), який досліджено судом та долучено до матеріалів справи.

Відповідач-1 в судові засідання свого повноважного представника не направив, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не надав, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним повідомленням про вручення поштового відправлення (арк. 26, 67).

Представник 2-го відповідача у судове засідання 12.12.2017р. не з'явився. Через канцелярію суду представник відповідача-2 (адвокат Глівінська С.Й.) подала клопотання (вх.№2787 від 12.12.2017р., арк. 103-111), в якому просить суд відкласти розгляд справи у зв'язку з її зайнятістю у судовому засіданні Вінницького окружного адміністративного суду, а також зазначила, що вона є єдиним представником відповідача-2 у даній справі відповідно до договору про надання юридичних послуг №01-10-17 від 24.10.2017р. Окрім того, у даному клопотанні представник відповідача-2 зазначила, що представник позивача повідомив відповідача-2 усно про надсилання на адресу відповідача-2 матеріалів позовної заяви, однак станом на 04.12.2017р. відповідач-2 отримав лише ухвалу суду. У клопотанні представник відповідача-2 просить суд зобов'язати позивача направити позовну заяву та додані до неї документи на адресу листування 2-го відповідача (21050, м. Вінниця, вул. Оводова, 38/307).

Представник позивача проти даного клопотання відповідача-2 заперечує, вважає його необгрунтованим з підстав, викладених у клопотанні (вх. №41636 від 13.12.2017р.). Свої заперечення позивач обгрунтовує тим, що при зверненні до суду з даним позовом позивач дійсно направив копію позовної заяви та додані до неї документи на адресу відповідача-2 (12204, Житомирська область Хорошівський район, с. Дворище, вул. Лесі Українки, 10), яка була зазначену в рішенні господарського суду Харківської області від 31.11.2017р. у справі №922/1892/17. Відповідач-2, в свою чергу, отримав даний позов та додані до нього документи 21.11.2017р., що підтверджується відповідними документи з офіційного сайту УДППЗ "Укрпошта". Під час розгляду справи, на виконання ухвали суду від 21.11.2017р., позивач направив копію позовної заяви та додані до неї документи на зазначену у ЄДРПОУ юридичну адресу відповідача (12140, Житомирська область, Хорошівський район, с. Дворище, вул. Лесі Українки, буд. 10). Ухвалою суду від 05.12.2017р. було задоволено клопотання відповідача-2 про відкладення розгляду справи, розгляд справи було відкладено на 13.12.2017р., однак відповідач-2 відзиву на позов до суду не надав. Доводи відповідача-2 про те, що представник позивача повідомив відповідача-2 про надсилання на адресу відповідача-2 матеріалів позовної заяви позивач вважає такими, що не відповідають дійсності. Позивач також вважає, що відповідач-2 мав можливість забезпечити участь свого представника у судовому засіданні, оскільки договір про надання юридичних послуг №01-10-17 був укладений ще 24.10.2017р., а дана справа була призначена до розгляду у судовому засіданні на 21.11.2017р.

Розглянувши клопотання відповідача-1 про відкладення розгляду справи, суд відмовляє у його задоволенні з огляду на наступне.

Ухвалою суду від 01.11.2017р. вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 21.11.2017р.

У п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвалу суду від 01.11.2017р. про порушення провадження у справі було направлено судом відповідачу-2 на повідомлену у позові адресу (12204, Житомирська область, Хорошківський район, село Дворище, вул. Лесі Українки, 10), яку, в свою чергу, було отримано особисто директором Коником 29.11.2017р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (арк.101).

У письмових поясненнях (арк. 75) позивач повідомив суду, що відповідно до витягу з офіційного сайту УДППЗ "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень (арк. 82-83) позовну заяву та додані до неї документи було отримано 1-м відповідачем - 02.11.2017р., 2-м відповідачем - 21.11.2017р.

Ухвалою суду від 21.11.2017р. було відкладено розгляд справи на 05.12.2017р. у зв'язку з неявкою представників відповідачів. Цією ж ухвалою було зобов'язано позивача надати до суду докази направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів на зазначену в ЄДРПОУ юридичну адресу відповідача-1 (12140, Житомирська область, Хорошівський район, с. Дворище, вул. Лесі Українки, буд. 10).

На виконання даної ухвали суду позивач направив копію позовної заяви та додані до неї документи на юридичну адресу відповідача-2 (12140, Житомирська область, Хорошівський район, с. Дворище, вул. Лесі Українки, буд. 10), що підтверджується описом вкладенням до цінного листа та фіскальним чеком (арк. 90).

Враховуючи те, що юридичною адресою відповідача-2 є адреса: 12140, Житомирська область, Хорошівський район, с. Дворище, вул. Лесі Українки, буд. 10, на яку позивачем під час розгляду справи було направлено позовну заяву та додані до неї документи, що підтверджується описом вкладення до цінного листа та фіскальним чеком (арк. 90), суд вважає, що відповідач-2 зловживає своїми процесуальними правами, заявляючи клопотання про направлення копії позовної заяви та доданих до неї документів на адресу листування відповідача-2 (21050, м. Вінниця, вул. Оводова, 38/307), а тому дане клопотання є безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню.

05.12.2017р. відповідач-2 надав до суду клопотання (вх. №2686, арк. 73-74) про відкладення розгляду справи для надання витребуваних доказів у зв'язку з браком часу, обгрунтовуючи дане клопотання тим, що ухвалу суду, якою було призначено розгляд справи на 05.12.2017р., було отримано 2-м відповідачем 01.12.2017р., а фактично дану ухвалу було доставлено на підприємство 04.12.2017р. При цьому до зазначеного клопотання не було надано жодних належних доказів отримання відповідачем-2 ухвали суду - 01.12.2017р. та фактичної її доставки на підприємство відповідача-2 - 04.12.2017р. Крім того, незрозумілим є те, що має на увазі другий відповідач, коли каже, що ухвалу суду він отримав 01.12.2017, а фактична доставка на підприємство відбулася 04.12.2017р.

Проте, ухвалою суду від 05.12.2017р. з метою створення сторонам необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і для забезпечення рівності всіх учасників судовогопроцесу перед законом і судом, судом було задоволено зазначене клопотання відповідача-2 (арк. 73-74) про відкладення розгляду справи для надання витребуваних доказів, розгляд справи було відкладено на 13.12.2017р. Проте, відзив на позов другий відповідач до цього часу суду не надав, будь-яку свою письмову позицію щодо позовних вимог не висловив, хоча мав можливість скористатися наданим йому правом та направити вказані документи поштою та повідомити про цей факт у своєму клопотанні (проте такого повідомлення клопотання від 12.12.2017р. не містить), або направити такі документи електронною поштою на адесу суду, як були направлені два вищевказані клопотання другого відповідача про відкладення розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження у даній справі було порушено 01.11.2017р., а наданий договір про надання юридичних послуг №01-10-17 був укладений між адвокатом Глівінською С.Й. та ТОВ "Зернова комора" (відповідачем-2) ще 24.10.2017р., тобто до порушення провадження у даній справі. Однак до цього часу відзив на позов до суду представник відповідача-2 не надала. При цьому суд звертає увагу, що у даному договорі взагалі не зазначено, що юридичні послуги надаються саме по даній справі, а також не надано ані належно оформленої довіреності, виданої відповідачем-2 адвокату Глівінській С.Й., ані ордеру адвоката, ані копії свідоцтва адвоката.

Частиною 2 ст. 22 ГПК України передбачено, що сторони мають право, зокрема, знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, давати усні та письмові пояснення господарському суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу, а також користуватися іншими процесуальними правами, наданими їм цим Кодексом.

Однак відповідач-2 не скористався своїми правами, передбаченими ч. 3 ст. 22 ГПК України, свого повноважного представника до суду не направив, з матеріалами справи не ознайомився, обґрунтованого письмового відзиву на позов до суду не надіслав.

Крім того, відповідач-2 та його представник мали право надіслати до суду клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідно до положень ст. 74-1 ГПК України, однак таким правом відповідач-2 не скористався.

Суд критично оцінює посилання представника відповідача-2 про те, що Глівінська С.Й. є єдиним представником ТОВ "Зернова комора", оскільки у наданій копії договору про надання юриичних послуг № 01/10-17 від 24.10.2017р. міститься пункт 4.3.1, відповідно до якого виконавець має право надавати юридичні послуги, що передбачені умовами цього договору особисто, або із залученням інших осіб, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником. Отже, представник відповідача-2, будучи зайнятим у день судовoго засідання 13.12.2017р. в інших судових засіданнях, не був позбавлений можливості направити до господарського суду Харківської області іншу особу за дорученням.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, кожний має право на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб , а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Підсумовуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач-2 зловживає своїми процесуальними правами, подаючи вдруге клопотання про відкладення розгляду справи після отримання ухвали суду про порушення провадження у справі та ухвал про відкладення розгляду справи , яке спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу та порушує права позивача та вимоги названих ст. 6 Конвенції і ст. 22 ГПК України, а тому клопотання відповідача-2 про відкладення розгляду справи не підлягає задоволенню.

Враховуючи те, що судом вжито всіх необхідних заходів щодо повідомлення відповідачів про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідачів за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані позивачем докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

29.06.2016 року між позивачем (постачальник) та відповідачем-2 (покупець), був укладений договір поставки засобів захисту рослин № 29/06 (далі - договір поставки).

Відповідно до умов п. 1.1. договору поставки, в порядку та на умовах визначених цим договором, постачальник зобов'язався поставити та передати у власність у зумовлені цим договором строки засоби захисту рослин (ЗЗР), а покупець зобов'язався прийняти вказаний товар та своєчасно оплатити його. Асортимент, ціна за одиницю товару, кількість, загальна вартість товару зазначаються у видаткових накладних, які є невід'ємною частиною даного договору.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що 29.06.2016 року між позивачем (кредитор) та відповідачем-1 (поручитель) був укладений договір поруки № П-29/06 до договору поставки засобів захисту рослин №29/06 від 29.06.2016р. (далі - договір поруки), відповідно до п. 1.1. якого поручитель зобов'язався перед кредитором солідарно відповідати за виконання відповідачем-2 зобов'язань щодо здійснення останнім розрахунку та можливих штрафних санкцій за договором поставки засобів захисту рослин № 29/06 від 29.06.2016 р., укладеним між позивачем та 2-м відповідачем, що пов'язані з захистом свого порушеного права у разі невиконання та/або неналежного виконання відповідачем-2 обов'язків за договором поставки засобів захисту рослин №29/06 від 29.06.2016р.

Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України в разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, відповідно до умов договору поруки відповідачі відповідають перед позивачем як солідарні боржники.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч. 1 ст. 32 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За умовами п. 4.1. договору поставки постачальник поставляє товар, який зазначається у видаткових накладних.

Згідно з п. 4.2. договору поставки доказом факту поставки товару є оформлені належним чином документи - видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, довіреність.

Датою поставки товару вважається дата передання товару покупцю, яка зазначена у видатковій накладній, підписаній повноважними представниками обох сторін (п. 4.4. договору поставки).

Відповідно до п. 4.5. договору поставки поставка товару у повному обсязі здійснюється у строк до 31.10.2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої зобов'язання за договором поставки належним чином, поставив відповідачу-2 товар на загальну суму 227780,40 грн., що підтверджується видатковими накладними: №РН-0000019 від 04.07.2016р. на суму 127677,60 грн., №РН-0000036 від 14.09.2016р. на суму 100102,80 грн. та товарно-транспортними накладними: №РН-0000019 від 04.07.2016 р., №РН-0000036 від 14.09.2016р., підписаними обома сторонами і скріпленими їх печатками, а також довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей: №36 від 04.07.2016р., №51 від 14.09.2016р. (арк. 86-89).

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 3.2. договору поставки оплата за поставлений товар здійснюється покупцем на підставі виставленого постачальником рахунку-фактури.

Згідно з п. 3.5. договору поставки датою оплати товару вважається дата надходження грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до п. 3.4. договору поставки повна оплата поставленого товару повинна бути здійснена покупцем не пізніше 31.10.2016р. (остаточна дата розрахунку).

Проте відповідач-2 в порушення договору поставки розрахувався за товар частково, внаслідок чого у відповідача-2 перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 222980,40 грн. (227780,40 грн. - 4800,00 грн. = 222980,40 грн.).

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Факт існування та прострочення відповідачем-2 грошового зобов'язання за договором поставки встановлено рішенням господарського суду Харківської області від 31.07.2017р. у справі № 922/1892/17, яке набрало законної сили, яким постановлено солідарно стягнути з ФОФ Іванського Олександра Олександровича та з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернова комора" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Максіма-рост" основний борг у розмірі 222980,40 грн. та пеню у розмірі 25975,14 грн.

Як вказано вище, відповідно до п. 3.4. договору поставки повна оплата поставленого товару повинна бути здійснена покупцем не пізніше 31.10.2016р. (остаточна дата розрахунку).

Позивач у позові зазначив, що останній день виконання грошового зобов'язання сплинув 31.10.2016р. (згідно умов п. 3.4. договору поставки). З 31.10.2016р. по 30.09.2017р. грошове зобов'язання відповідачем-2 у повному обсязі не виконано.

З матеріалів справи вбачається, що другий відповідач перерахував 222980,40 грн. на виконання наказу № 922/1892/17 на користь позивача лише 27.10.2017р. (арк. 95).

Отже, рішення господарського суду Харківської області від 31.07.2017р. у справі № 922/1892/17 в частині оплати заборгованості у розмірі 222980,40 грн. виконано лише 27.10.2017р.

Відповідач-1, в свою чергу, в судові засідання свого повноважного представника не направив, відзив на позовну заяву до суду не надав, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати відзив на позов в обґрунтування своєї позиції по справі.

Щодо вимог позивача про солідарне стягнення з відповідачів інфляційних збитків у розмірі 28843,67 грн. та 36% річних у розмірі 72809,77 грн. за період з 01.11.2016р. по 30.09.2017р., а також штрафу у розмірі 227780,40 грн., нарахованих позивачем у зв'язку з простроченням відповідачем-2 грошового зобов'язання, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 6.5. договору поставки передбачено, що в разі невиконання покупцем зобов'язань щодо оплати отриманого товару, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, останній сплачує на користь постачальника, крім суми заборгованості, 36% річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

Відповідно до п. 6.2. договору поставки при порушенні термінів оплати по цьому договорі, покупець сплачує постачальнику, зокрема, при порушенні термінів оплати більше 1-ти (десяти) календарних днів, покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 100% від суми поставленого товару.

Таким чином, враховуючи встановлений судом факт прострочення відповідачем-2 виконання грошового зобов'язання за договором поставки і те, що відповідно до умов п. 1.1. договору поруки відповідачі відповідають перед позивачем як солідарні боржники, суд вважає вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача 36% річних у розмірі 72809,77 грн. за період з 01.11.2016р. по 30.09.2017р. та штрафу у розмірі 227780,40 грн. обґрунтованими, доведеними матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

При цьому суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних збитків такими, що підлягають задоволенню частково у розмірі 22136,03 грн. за період з 01.11.2016р. по 30.09.2017р. В частині позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних збитків у розмірі 6707,64 грн. суд вважає за необхідне відмовити у зв'язку з безпідставним пред'явленням до стягнення.

Згідно з ст. 49 ГПК України при частковому задоволенні позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 193, 203 Господарського кодексу України, ст. ст. 6, 11, 509, 525, 526, 530, 549, 543, 554, 553, 610-612, 625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4-2, 4-3, 12, 22, 32-36, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути солідарно з Фізичної особи-підприємця Іванського Олександра Олександровича, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1, п/р НОМЕР_2 в АТ "Райффайзен банк Аваль", м. Київ, МФО 380805) та з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернова комора" (12140, Житомирська область, Хорошівський район, с. Дворище, вул. Лесі Українки, 10, , п/р 2600 в ПАТ "УкрСиббанк", МФО 351005) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Максіма-рост" (61014, м. Харків, вул. Клочківська, 191-А, кв. 15, , п/р 6 в АТ "Райффайзен банк Аваль" м. Київ, МФО 380805) інфляційні збитки у розмірі 22136,03 грн., 3% річних у розмірі 72809,77 грн., штраф у розмірі 227780,40 грн. та судовий збір у розмірі 4840,89 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 18.12.2017 р.

Суддя В.В. Рильова

№922/3672/17