ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12.12.2017р. Справа № 905/2280/17

Господарський суд Донецької області у складі Головуючого судді Мельниченко Ю.С., при секретарі судового засідання Грабчаку Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича компанія «Квік-2006», м. Запоріжжя

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Лиман, Донецька область

про стягнення 92 847 грн. 56 коп.

За участю представників сторін:

від позивача: представник не зявився.

від відповідача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю б/н від 01.11.2017р.

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до ст. 81-1 Господарського-процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 12.12.2017р. суд виходив до нарадчої кімнати (каб. 324) для прийняття рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича компанія «Квік-2006», м. Запоріжжя, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Лиман, Донецька область, про стягнення 2 078 912 грн. 99 коп.

Ухвалою суду від 05.10.2017р. господарським судом Донецької області було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 19.10.2017р.

Ухвалою суду від 19.10.2017р. господарським судом Донецької області було відкладено розгляд справи на 02.11.2017р.

31.10.2017р. від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог. Крім того, відповідач у відзиві зазначає, що під час розгляду справи останнім було повністю сплачено позивачу суму основного боргу за договором №Дон/НХ 17017/НЮ від 01.02.2017р. у розмірі 1 965 690, 72 грн.

02.11.2017р. від позивача через канцелярію господарського суду Донецької області надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, у якій останній зазначає, що оскільки відповідачем під час розгляду даної справи було сплачено суму основного боргу у розмірі 1 965 690 грн. 72 коп., то позивач просить зменшити розмір позовних вимог, та стягнути з відповідача суму 3 % річних у розмірі 15 024 грн. 17 коп., суму пені у розмірі 62 733 грн. 55 коп., та суму інфляційних втрат у розмірі 15 089 грн. 84 коп., а разом 92 847 грн. 56 коп.

В ухвалі від 02.11.2017р. суд зазначив, що подальший розгляд справи здійснюється з урахуванням наданої заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог.

Ухвалою суду від 02.11.2017р. господарським судом Донецької області було відкладено розгляд справи на 30.11.2017р.

28.11.2017р. від відповідача через канцелярію суду надійшли додаткові пояснення за змістом яких, останній просить суд позовні вимоги ТОВ «ТВК «Квік-2006» залишити без задоволення, а уразі задоволення позовних вимог - зменшити штрафні санкції на 50 %.

Представником позивача 30.11.2017р. подано клопотання про продовження строку розгляду спору на 15 (пятнадцять) днів.

Ухвалою суду від 30.11.2017р., у звязку з задоволенням відповідного клопотання позивача, господарським судом Донецької області було продовжено строк розгляду спору на 15 днів та відкладено розгляд справи на 12.12.2017р.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором поставки №Дон/НХ-17017/НЮ від 01.02.2017р. щодо своєчасної оплати вартості поставленої продукції, внаслідок чого наявні підстави для нарахування до стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені. Нормативно позовні вимоги обґрунтовані ст.ст. 712, 525, 526, 625, 626, 629, Цивільного кодексу України, ст.ст. 222, 230, 232 Господарського кодексу України.

Представник позивача у судових засіданнях 19.10.2017р., 02.11.2017р. та 30.11.2017р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилався на укладання з відповідачем договору поставки №Дон/НХ-17017/НЮ від 01.02.2017р. та невиконання останнім своїх зобовязань щодо своєчасної оплати поставленої продукції, внаслідок чого утворились підстави для нарахування до стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Відповідач, у свою чергу, у судових засіданнях 02.11.2017р., 30.11.2017р. та 12.12.2017р. заперечив проти задоволення позовних вимог та просив позовні вимоги залишите без задоволення, а у разі задоволення зменшити розмір штрафних санкцій на 50 %.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВСТАНОВИВ:

01.02.2017р. між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова-виробнича компанія «Квік-2006» (далі - постачальник) був укладений договір поставки №Дон/НХ-17017/НЮ (далі за текстом Договір), предметом якого є поставка постачальником покупцю товару в асортименті та кількості згідно специфікації (додаток №1), яка є невідємною частиною договору.

Даний договір укладений згідно тендерного комітету Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (протокол розгляду від 20.01.2017р. №314/1/ТМЦ.

Пунктами 1.2., 1.3. Договору передбачено найменування товару запчастини до електровозів серії ВЛ, виробник товару ТОВ «ТВК «Квік-2016», м. Запоріжжя.

Відповідно до п.4.2. Договору, датою поставки вважається дата підписання накладної на приймання товару та підписання акту приймання-передачі товару обома сторонами Договору.

Згідно з п.5.1. Договору, ціна постачальника за запчастини до електровозів серії ВЛ визнана тендерними органами і вказана у специфікації (додаток 1), яка є невідємною частиною договору.

Загальна сума договору, відповідно до п.5.2. останнього, складає 2 658 110, 40 грн., з урахуванням ПДВ 20% 443 018,40 грн. та зазначається у звіті про результати здійснення процедури купівлі.

Відповідно до п.6.1. Договору, розрахунок за поставлений товар здійснюється у безготівковій формі.

Відповідно до п.6.2. Договору, покупець здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 банківський днів з дня отримання товару. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками накладної (залізничної накладної) та акту прийому-передачі на отримання товару.

Згідно з п.9.2. Договору, покупець несе наступну відповідальність: у разі порушення строків оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ від вартості несплаченого товару за кожен день прострочення.

Відповідно до п.15.1. Договору, термії дії останнього з моменту його підписання сторонами і до 31.12.2017р.

В якості доказів виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича компанія «Квік-2006» взятих на себе зобовязань за договором поставки №Дон/НХ-17017/НЮ від 01.02.2017р. на загальну суму 2 055 690 грн. 72 коп. позивач надав наступні видаткові накладні, акти приймання-передачі товару та рахунки на оплату:

1) - видаткова накладна №0330.1 від 30.03.2017р. на суму 263 880, 00 грн.;

- акт №0330.1 приймання-передачі товару від 29.03.2017р. на суму 263 880,00грн.;

- рахунок на оплату №0330.1 від 30.03.2017р. на суму 263 880,00 грн.

2) - видаткова накладна №0526.1 від 26.05.2017р. на суму 334 677, 60 грн.;

- акт №0526.1 приймання-передачі товару від 26.05.2017р. на суму 334 677, 06грн.;

- рахунок на оплату №0526.1 від 26.05.2017р. на суму 334 677, 60 грн.

3) - видаткова накладна №0425.1 від 25.04.2017р. на суму 659 700, 00 грн.;

- акт №0425.1 приймання-передачі товару від 25.04.2017р. на суму 659 700,00 грн.;

- рахунок на оплату №0425.1 від 25.04.2017р. на суму 659 700,00 грн.

4) - видаткова накладна №0413.1 від 13.04.2017р. на суму 267 742, 08 грн.;

- акт №0413.1 приймання-передачі товару від 13.04.2017р. на суму 267 742,08грн.;

- рахунок на оплату №0413.1 від 13.04.2017р. на суму 267 742, 08 грн.

5) - видаткова накладна №0511.1 від 11.05.2017р. на суму 395 820, 00 грн.;

- акт №0511.1 приймання-передачі товару від 11.05.2017р. на суму 395 820,00 грн.;

- рахунок на оплату №0511.1 від 11.05.2017р. на суму 395 820,00 грн.

6) - видаткова накладна №0609.1 від 09.06.2017р. на суму 133 871, 04 грн.;

- акт №0609.1 приймання-передачі товару від 09.06.2017р. на суму 133 871, 04грн.;

- рахунок на оплату №0609.1 від 09.06.2017р. на суму 133 871, 04 грн.

Вищезазначені акти приймання-передачі товару та видаткові накладні підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень, підписи скріплені печатками підприємств.

В свою чергу, Регіональною філією «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», в якості сплати вартості отриманого товару за договором поставки №Дон/НХ-17017/НЮ від 01.02.2017р. на користь позивача були перераховані грошові кошти у загальній сумі 90 000 грн. 00 коп. Перерахування проводилось шляхом безготівкового переказу, що підтверджується наступними платіжними дорученнями:

- платіжне дорученням №335749 від 23.06.2017р. на суму 50 000, 00 грн., в т.ч. ПДВ ( призначення платежу: часткова оплата по рах.№0425.1 від 25.04.2017р.);

- платіжне дорученням №369505 від 10.07.2017р. на суму 20 000, 00 грн., в т.ч. ПДВ ( призначення платежу: часткова оплата по рах.№0609.1 від 09.06.2017р.);

- платіжне дорученням №397245 від 31.07.2017р. на суму 20 000, 00 грн., в т.ч. ПДВ ( призначення платежу: часткова оплата по рах.№0330.1 від 30.03.2017р.);

Таким чином, позивач, на момент звернення в суд з позовною заявою, просив стягнути з відповідача заборгованість з оплати поставленого товару за вищевказаними видатковими накладними у загальній сумі 1 965 690, 72 грн.

Проте, під час розгляду справи, відповідачем позивачу було повністю сплачено суму заборгованість за договором поставки №Дон/НХ-17017/НЮ від 01.02.2017р. Перерахування проводилось шляхом безготівкового переказу, що підтверджується платіжним дорученням №401206 від 11.10.2017р. на суму 1 965 690, 72 грн., в т.ч. ПДВ.

В свою чергу, 02.11.2017р. позивач надав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій зазначив, що оскільки відповідачем під час розгляду даної справи було сплачено суму основного боргу у розмірі 1 965 690 грн. 72 коп., то позивач просить зменшити розмір позовних вимог, та стягнути з відповідача суму 3 % річних у розмірі 15 024 грн. 17 коп., суму пені у розмірі 62 733 грн. 55 коп., та суму інфляційних втрат у розмірі 15 089 грн. 84 коп., а разом 92 847 грн. 56 коп.

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Проаналізувавши укладений між сторонами договір поставки №Дон/НХ-17017/НЮ від 01.02.2017р., суд дійшов висновку, що між позивачем і відповідачем у справі виникли зобовязання з договору поставки, які регулюються нормами ст.712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 264-271 Господарського кодексу України, в силу яких продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

У статті 692 Цивільного кодексу України зазначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п.6.2. Договору, покупець здійснює оплату поставленого товару шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 банківський днів з дня отримання товару. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками накладної (залізничної накладної) та акту прийому-передачі на отримання товару.

Судом встановлено, що позивач свої зобовязання за Договором виконав належним чином, а саме - поставив відповідачу товар на загальну суму 2 055 690, 72 грн., що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючий положення пункту п.6.2. Договору, суд дійшов висновку, що граничним строком виконання зобовязання з оплати вартості товару, поставленого позивачем, є:

- за видатковою накладною №0330.1 від 30.03.2017р. 17.05.2017р.

- за видатковою накладною №0526.1 від 26.05.2017р. 11.07.2017р.

- за видатковою накладною №0425.1 від 25.04.2017р. 12.06.2017р.

- за видатковою накладною №0413.1 від 13.04.2017р. 31.05.2017р.

- за видатковою накладною №0511.1 від 11.05.2017р. 22.06.2017р.

- за видатковою накладною №0609.1 від 09.06.2017р. 24.07.2017р.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, в порушення умов Договору, відповідач оплату за товар, поставлений згідно з вищезазначеними видатковими накладними, здійснив з простроченням.

Таким чином, у зв'язку з простроченням строку оплати відповідачем грошових зобов'язань по договору поставки №Дон/НХ-17017/НЮ від 01.02.2017р., позивач просить стягнути з відповідача ( з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог):

1) за видатковою накладною №0330.1 від 30.03.2017р.:

· 3% річних за період з 11.05.2017р. по 11.09.2017р. (з урахуванням часткової оплати) у загальній сумі 2620, 37 грн.

· Інфляційні втрати за період травень 2017 липень 2017р. (з урахуванням часткової оплати) у загальній сумі 8 259, 44 грн.

· Пеню за період з 11.05.2017р. по 11.09.2017р. (з урахуванням часткової оплати) у загальній сумі 10 972, 41 грн.

2) за видатковою накладною №0526.1 від 26.05.2017р.:

· 3% річних за період з 07.07.2017р. по 11.09.2017р. у загальній сумі 1843,02 грн.

· Пеню за період з 07.07.2017р. по 11.09.2017р. загальній сумі 7679,23 грн.

3) за видатковою накладною №0425.1 від 25.04.2017р.:

· 3% річних за період з 06.06.2017р. по 11.09.2017р. (з урахуванням часткової оплати) у загальній сумі 4984, 98 грн.

· Інфляційні втрати за липень 2017р. (з урахуванням часткової оплати) у загальній сумі 1 219, 40 грн.

· Пеню за період з 06.06.2017р. по 11.09.2017р. (з урахуванням часткової оплати) у загальній сумі 20 770, 75 грн.

4) за видатковою накладною №0413.1 від 13.04.2017р.:

· 3% річних за період з 25.05.2017р. по 11.09.2017р. у загальній сумі 2420,68 грн.

· Інфляційні втрати за період червень 2017 липень 2017р. у загальній сумі 4819,36грн.

· Пеню за період з 25.05.2017р. по 11.09.2017р. у загальній сумі 10 089, 84 грн.

5) за видатковою накладною №0511.1 від 11.05.2017р.:

· 3% річних за період з 22.06.2017р. по 11.09.2017р. у загальній сумі 2667, 72 грн.

· Інфляційні втрати за липень 2017р. у загальній сумі 791, 64 грн.

· Пеню за період з 22.06.2017р. по 11.09.2017р. у загальній сумі 11 115, 49 грн.

6) за видатковою накладною №0609.1 від 09.06.2017р.:

· 3% річних за період з 20.07.2017р. по 11.09.2017р. (з урахуванням часткової оплати) у загальній сумі 505, 40 грн.

· Пеню за період з 20.07.2017р. по 11.09.2017р. (з урахуванням часткової оплати) у загальній сумі 2105, 83 грн.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з вищевикладеного, позивачем на підставі вказаної норми закону нараховані та заявлені до стягнення 3% річних (за вищезазначеними видатковими накладними, за вказані періоди відповідно) разом на загальну суму 15 024 грн. 17 коп.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що вказаний розрахунок є арифметично та методологічно невірним, оскільки позивачем неправильно визначено строк оплати (виходячи зі святкових та вихідних днів), а також помилково враховано в розрахунок дні оплати, на підставі чого суд зробив власний розрахунок. Фактично розмір 3% річних, за вказаними видатковими накладними у визначені періоди (з урахуванням часткових оплат), разом складає 14 134 грн.13 коп., у звязку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а в частині стягнення 890 грн. 04 коп. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також, позивачем, на підставі ст.625 Цивільного кодексу України, нараховано до стягнення суму інфляційних втрат (за вищезазначеними видатковими накладними, за вказані періоди відповідно) разом на загальну суму 15 089 грн. 84 коп.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що він є методологічно та арифметично невірним, оскільки позивачем неправильно визначено строк оплати (виходячи зі святкових та вихідних днів), а також помилково враховано в розрахунок дні оплати, а тому в розрахунках позивача період нарахування не відповідає вимогам п.3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, відповідно до якого розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Крім того, індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

На підставі викладеного суд зробив власний розрахунок інфляційних втрат. Фактично розмір інфляційних втрат за вказаними видатковими накладними у визначені періоди (з урахуванням часткових оплат) дорівнює 11 061 грн. 05 коп. на підставі чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, а в частині стягнення 4028 грн. 79 коп. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення пеню разом на загальну суму 62 733 грн. 55 коп., виходячи з однієї облікової ставки НБУ.

Оцінюючи правомірність нарахування якої суд зазначає наступне.

Приписами ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватися згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею).

Аналогічні норми містяться в ст. 549 Цивільного кодексу України, згідно з якими штрафом/пенею визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема, в разі прострочення виконання.

Пунктом п.9.2. Договору передбачено, що покупець несе наступну відповідальність: у разі порушення строків оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ від вартості несплаченого товару за кожен день прострочення.

Разом з тим, ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п.2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Перевіривши розрахунок пені, суд дійшов висновку, що вказаний розрахунок є арифметично невірним, оскільки, як вже зазналось, позивачем неправильно визначено строк оплати (виходячи зі святкових та вихідних днів), а також помилково враховано в розрахунок дні оплати) . Фактично розмір пені, за вказаними видатковими накладними у визначені періоди (з урахуванням часткових оплат), разом становить 58 921 грн. 12 коп., з огляду на вищевикладене позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню а в частині стягнення 3 812 грн. 43 коп. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Розрахунок 3% річних та інфляційних втрат було здійснено за допомогою програмного забезпечення «Ліга Закон».

З огляду на викладене, суд встановив, що розрахунок позивача, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, є арифметично та методологічно невірним та задоволенню підлягають сума 3% річних у розмірі 14 134, 13 грн., інфляційні втрати у розмірі 11 061, 05 грн., пені у розмірі 58 921, 12 грн.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 50%, суд виходить з наступного.

Згідно із ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч.4 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту п.3.17.4 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.43 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В обґрунтування свого клопотання відповідач посилається на проведення бойових дій на території Донецької області та відсутність збитків.

Крім того, відповідач посилається на те, що в простроченні платежів відсутня вина останнього, оскільки одразу після кожної поставки формувався та надсилався до ПАТ «Українська залізниця», м. Київ реєстр на фінансування даного договору для подальшого направлення коштів на Регіональну філію «донецька залізниця, але фінансування останньої дещо ускладнено та затримується у звязку з проведення Антитерористичної операції.

Також, за твердженнями відповідача, проведення антитерористичної операції на території Донецької області суттєво вплинуло на фінансове становище Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», а саме за змістом звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) за 2016р. у останнього наявний збиток у сумі 77031,4 тис. грн (код рядка 2295).

Враховуючи приписи діючого законодавства, з огляду на всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача, беручи до уваги наявність обставин проведення антитерористичної операції у Донецькій області на теперішній час, відсутність в діях відповідача прямого умислу на порушення зобовязання, з урахуванням матеріальних інтересів позивача, з дотримання балансу інтересів сторін, суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені на 30%, а отже з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича компанія «Квік-2006» підлягає стягненню пеня в сумі 41 244, 78 грн.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що виходячи з заявлених Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича компанія «Квік-2006» позовних вимог, із врахуванням наданої заяви про зменшення розміру позовних вимог, останній просить стягнути з відповідача - пеню у розмірі 62 733 грн. 55 коп., 3% річних у розмірі 15 024 грн. 17 коп., інфляційних втрат у розмірі 15 089 грн. 84 коп., а разом 92 847 грн. 56 коп. Фактично вказана сума є ціною позову. При визначенні розміру судового збору за подання позовної заяви суд виходить з ціни позову.

Частиною 1 статті 4 Закону України Про судовий збір, нормами якого визначені правові засади справляння судового збору, передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.2 ч.2. ст.4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру складає

1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" з 1 січня 2017 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1 600 грн.

Отже, розмір судового збору за подання даної позовної заяви становить 1 600 грн. 00 коп.

Дослідивши платіжне доручення № 3553 від 11.09.2017р. на суму 31 183 грн. 71 коп. судом встановлено, що судовий збір сплачений позивачем у більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до п.5.1 та п.5.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України, статтею 7 Закону передбачено підстави повернення судового збору, перелік яких є вичерпним. Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів за наявності клопотання сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору.

Оскільки позивачем не подано відповідного клопотання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для повернення надмірно сплаченого судового збору у розмірі 29 583 грн. 71 коп.

Згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

За приписами п.4.3 постанови №7 від 21.02.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України, у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Зважаючи на викладені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись 11, 526, 530, 546, 551, 625, 629, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. 193, 230, 232, 233, 236, 264-271, 343 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 42-47, 28, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (84400, Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна, 22, ідентифікаційний код 40150216) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича компанія «Квік-2006» (, місцезнаходження 69600, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Базова, буд. 9-А) суму пені у розмірі 41 244 грн. 78 коп., інфляційних втрат у розмірі 11 061 грн. 05 коп., 3% річних у розмірі 14 134 грн. 13 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 1 449 грн. 54 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення.

У судовому засіданні 12.12.2017р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 14.12.2017р.

Суддя Ю.С. Мельниченко