КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2017 р. м. Київ Справа № 910/11857/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Чорної Л.В.

Яковлєва М.Л.

секретар судового засідання Кондратенко Н.О.
за участю представників учасників процесу:
від позивача: Райдель Р.В.- довіреність № 17/2 від 12.04.17 від відповідача: Кравець К.В. - довіреність № 287 від 12.07.17
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк"
на рішеннягосподарського суду міста Києва
від04.10.17
суддя Пукшин Л.Г.
повний текст складено05.10.17
за позовомприватного акціонерного товариства "Українська національна розрахункова картка", с. Безпечна, Сквирський р-н, Київська обл.
допублічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк", м. Київ
простягнення 318 588,07 грн.

За результати розгляду апеляційної скарги Київський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Українська національна розрахункова картка" (надалі-позивач/ПрАТ «Українська національна розрахункова картка") звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" (надалі-ПАТ АБ «Укргазбанк») про стягнення 318 588,07 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.10.2001 між сторонами був укладений договір № 777 про надання послуг процесингового центру, відповідно до умов якого позивач зобов'язався надати, а відповідач зобов'язався використовувати та оплачувати послуги процесингового центру позивача. Однак, в порушення умов договору, відповідачем неналежно виконувались зобов'язання, а тому позивачем на підставі пункту 6.2.1. вказаного договору та статті 625 Цивільного кодексу України було нараховано відповідачеві 170 235,22 грн. - пені, 126 401,10 грн. - інфляційні втрати, 21 951,75 грн. - 3% річних, що загалом складає 318 588,07 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.07.2017 порушено провадження у справі № 910/11857/17 та призначено її до розгляду

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.10.2017 у справі № 910/11857/17 (суддя Пукшин Л.Г.) позов задоволено повністю; стягнуто з публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" на користь приватного акціонерного товариства "Українська національна розрахункова картка" пеню у розмірі 170 235, 22 грн., 3 % річних у розмірі 21 951, 75 грн., інфляційні втрати у розмірі 126 401,10 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Обґрунтовуючи своє рішення місцевий господарський суд з посиланням на ст.ст. 11, 526, 530, 549, 551, 599, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України встановив факт неналежного виконання відповідачем умов договору про надання послуг процесингового центру № 777 від 01.10.2001 в частині своєчасної оплати за надані послуги позивачем та прийшов до висновку про задоволення позовних вимог приватного акціонерного товариства "Українська національна розрахункова картка" про стягнення 3% річних, пені та інфляційні втрат в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням господарського суду міста Києва, публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Укргазбанк" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі та стягнути з приватного акціонерного товариства "Українська національна розрахункова картка" на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" витрати по сплаті судового збору за подання даної апеляційної скарги у розмірі 5 256,72 грн.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, статті 43 Господарського процесуального кодексу України; неповним з'ясуванням обставин справи, що мають значення для справи; не вжиттям всіх необхідних заходів для повного та всебічного розгляду справи, та порушення норм матеріально права, зокрема, ст. 628, 903, 852, 853, 854 Цивільного кодексу України, ст.ст. 174, 188, 218 Господарського кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.10.2017 у справі № 910/11857/17 прийнято до провадження апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" на рішення господарського суду міста Києва від 04.10.2017 у справі № 910/11857/17 та призначено її розгляд на 21.11.2017.

17.11.2017 через відділ автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду ПрАТ «Українська національна розрахункова картка" було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 04.10.2017 у справі № 910/11857/17 залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.11.2017 розгляд апеляційної скарги публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" на рішення господарського суду міста Києва від 04.10.2017 у справі № 910/11857/17 відкладено на 19.12.2017.

У судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав, з викладених у ній підстав.

Представник позивача доводи апеляційної скарги заперечував, з викладених у відзиві на неї підстав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі-ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, що 01.10.2001 року між ПрАТ "Українська національна розрахункова картка", як та публічним акціонерним товариством акціонерний банк "Укргазбанк", як банком було укладено договір про надання послуг процесингового центру № 777 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору компанія надає, а банк використовує та оплачує послуги процесингового центру компанії (надалі - ПЦ), згідно з тарифами (комісіями), що наведені у додатку № 1. Банк використовує ресурси ПЦ компанії, який сертифікован у асоціації Europay International як Member Service Provider (MSP) - для забезпечення емісії й обслуговування банківських платіжних карток асоціації Europay International в межах наданих банком ПЦ функцій. Банк використовує ресурси ПЦ для забезпечення емісії й обслуговування банківських платіжних карток локальної платіжної системи Банку ЕНЕРГІЯ, а також локальної міжбанківської платіжної системи УКРКАРТ.

Згідно з Розділом 2 договору процесинг - діяльність, що включає в себе збір, маршрутизацію, оброблення, зберігання інформації тощо, та надання членам системи та Банку платіжних повідомлень за операціями з БПК (банківська платіжна картка); Процесинговий центр (MSP) - ПЦ Компанії (ПЦ ВСZ) - спеціалізований обчислювальний центр, уповноважений ПС (Платіжна система) здійснювати оботу по обробці і маршрутизації потоків між усіма учасниками ПС, підготовці файлів для забезпечення запитів, авторизацію та розрахунків між учасниками ПС, інші операції, які передбачені переліком обов'язків ПЦ Компанії, для виконання ним програм банку по емісії та обслуговуванню БПК - (банківських платіжних карток).

За умовами розділу 3 договору перелік і вартість послуг ПЦ визначається згідно з тарифами (комісіями), наведеними у додатку 1. За узгодженням сторін ставки тарифів 9 комісії) і перелік послуг ПЦ можуть бути змінені і доповнені у міру розширення сфери дії ПС, впровадження нових платіж них інструментів і послуг. Всі зміни в переліку ПЦ, тарифах (комісіях) оформляються як додатки до цього договору.

Відповідно до п. 4.2. договору розрахунковим періодом за даним договором є календарний місяць.

Пунктом 4.4. договору передбачено, що протягом 3 (трьох) робочих днів після закінчення розрахункового періоду компанія проводить рахунок вартості наданих послуг, оформляє акт виконаних робіт з деталізацією наданих послуг, який сторони підписують.

В силу п. 4.5. договору після підписання акта виконаних робіт компанія виставляє рахунок для сплати наданих послуг за розрахунковий період, який банк сплачує на протязі трьох банківських днів.

Згідно п. 5.2.1. договору банк зобов'язаний здійснювати сплату послуг наданих ПЦ Компанії, у порядку, розмірах і термінах обумовлених цим договором.

У випадку невчасної сплати послуг ПЦ компанії, наданих компанією, банк сплачує пеню в розмірі 0,1 (нуль цілих одна десята) % від суми рахунку, що підлягає сплаті, за кожен прострочений робочий день, починаючи з наступного дня після дати сплати ( п. 6.2.1. договору).

Приватне акціонерне товариство "Українська національна розрахункова картка" на виконання умов договору надало відповідачу послуги процесингового центру у період з січня 2017 року по березень 2017 року.

Вказане підтверджується актами виконаних робіт від 31.01.2017 на суму 3 168 453,39 грн., від 28.02.2017 на суму 3 374 387,98 грн. та від 31.03.2017 на суму 3 775 286,65 грн.

Для оплати наданих послуг позивач виставив відповідачу рахунки № 95 від 06.02.2017 на суму 3 168 453,39 грн., № 145 від 02.03.2017 на суму 3 374 387,98 грн. та № 261 від 14.04.2017 на суму 3 775 286,65 грн.

Проте, ПАТ АБ "Укргазбанк" надані ПрАТ «Українська національна розрахункова картка» послуги оплатив з порушенням строків встановлених умовами договору, у зв'язку з чим позивач на підставі п. 6.2.1. договору нарахував пеню у розмірі 170 235,22 грн., та згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахував 3% річних у розмірі 21 951,75 грн. та інфляційних втрат у розмірі 126 401,10 грн.

Вказане й стало підставлю для звернення позивача до суду з даним позовом

За приписами статей 901, 903 Цивільного кодексу України (надалі-ЦК України) за договором про надання послуг, до яких за своєю правовою природою відноситься укладений між сторонами договір, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України (надалі-ГК України) господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України унормовано, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавств

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України)

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ст. 525-526 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законно ( ст. 611 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судова колегія апеляційного господарського суду зазначає, що відповідно до п. 4.5. та п. 5.2.1. договору банк зобов'язаний здійснювати сплату послуг наданих ПЦ компанії, у порядку, розмірах і термінах обумовлених цим договором, тобто, після підписання акту виконаних робіт компанія виставляє рахунок для сплати наданих послуг за розрахунковий період, який банк сплачує протягом трьох банківських днів.

Матеріалами справи підтверджено, що послуги процесингового центру за спірний період були оплачені відповідачем на підставі виставлених позивачем рахунків з порушення строків передбачених умовами договору, а саме:

- 07.03.2017 на суму 3 168 453,39 грн.;

- 11.04.2017 на суму 3 374 387,98 грн.;

- 13.05.2017 на суму 3 775 286,65 грн.

Вказане підтверджується виписками із банківського рахунку позивача.

Так, під час розгляду справи судом першої інстанції вірно встановлено, що мало місце прострочення банком (відповідачем) встановлених договором строків оплати наданих послуг позивачем, яке (прострочення) стало підставою для стягнення з відповідача 3% річних, інфляційних втрат та пені за прострочення грошового зобов'язання.

Місцевий господарський суд не погодився з доводами відповідача щодо відсутності прострочення рахунку № 145 від 02.03.2017 у зв'язку тим, що між сторонами відбувалось досудове врегулювання виявлених розбіжностей, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог та відхилив їх, як необґрунтовані.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, з урахуванням наступного.

Так, відповідач відмовився від оплати рахунку № 145 від 01.03.2017 року та повідомив про це позивача листом від 10.03.2017 року, в якому зазначив наступне: "Банк повертає Вам без виконання рахунок від 02.03.2017 № 145 на суму 3 374 387,98 грн. та акт виконаних робіт від 28.02.2017, оскільки в процесі аналізу акту виконаних робіт банком були виявлені розбіжності між даними щодо кількості операцій за деяким позиціями, зазначеними в акті, та даними у звіті AT "УКРКАРТ" (форма U08)."

Листом № 453/501 від 30.03.2017 позивач повідомив відповідача, що проведена співробітниками AT "УКРКАРТ" звірка не виявила розбіжностей між кількістю операцій, переданих від РКЦ УКРКАРТ до системи емісії АБ "УКРГАЗБАНК" станом на 00:00:00 01.03.2017, і кількістю операцій, зазначених в акті виконаних робіт від 28.02.2017, та сформованого на його підставі рахунку № 145 від 02.03.2017, та сформованого на його підставі рахунку № 145 від 02.03.2017 на оплату наданих Банку в лютому 2017 року процесингових послуг.

Зазначена в листі відповідача розбіжність між даними звіту U08 та акту виконаних послуг у 11 операцій за послугою 02.01.02.02 (вартість 1 операції 0,23 грн.) та такою самою кількістю за послугою 02.01.02.03 (вартість 1 операції 0,31 грн.) на сукупну суму 5,94 грн. могла виникнути внаслідок включення цих операцій в базу даних банку, з даних якою сформовано банком звіт U08 на кінець лютого 2017, в інший білінговий цикл (січня або березня) або внаслідок випадкової модифікації операцій в базі даних банку.

Згідно п.6 ч.1. ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Тобто встановлення рівних умов для участі всіх осіб, закріплення можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу, забезпечення реалізації цивільного права з шануванням прав і інтересів інших осіб.

Згідно статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що з боку позивача не було допущено недоліків при виконанні робіт та відступів від умов договору, розбіжностей між кількістю операцій на які посилався відповідач.

Позивач втретє направляючи відповідачу відповідний рахунок та акт виконаних робіт від 28.02.2017 року у їх первісній редакції попереджав та очікував на здійснення банком оплати наданих йому в лютому 2017 року процисингових послуг в строк до 31.03.2017 включно, як того передбачає договір № 777 від 01.10.2001 року, щодо якого жодних змін стосовно терміну оплати рахунку № 145 від 02.03.2017 року позивачем не визначалось.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги ПрАТ АБ «Укргазбанк» (щодо вимоги скасувати рішення місцевого господарського суду, у зв'язку з відсутністю підстав для нарахування позивачем відповідачу штрафних санкцій за несвоєчасну оплату рахунку № 145 від 02.03.2017), а тому така апеляційна скарга в цій частині не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище.

Стосовно заявленої до стягнення відповідно до п. 6.2.1. договору пені в розмірі 107 235,22 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Як вже зазначалось вище, відповідно до п. 6.2.1. договору, що випадку невчасної сплати послуг ПЦ компанії, наданих компанією, банк сплачує пеню в розмірі 0,1 (нуль цілих одна десята) % від суми рахунку, що підлягає сплаті, за кожен прострочений робочий день, починаючи з наступного дня після дати сплати.

З огляду на викладене, апеляційна інстанція, здійснивши перерахунок заявленої до стягнення пені, вважає розрахунок місцевого господарського суду арифметично правильним, з огляду на що, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 107 235,22 грн.

Що стосується заявлених на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позовних вимог про стягнення 3 % річних у розмірі 21 951, 75 грн., інфляційні втрати у розмірі 126 401,10 грн., слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. п. 3.1., 4.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 09.11.2016 у справі № 9/5014/969/2012(5/65/2011) за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У пункті 3.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" вказано, що зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з пунктом 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Так, відповідно до п. 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" у застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97 р.

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату від 27.07.2007 № 265 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін", відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

В силу приписів п. 1.12. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Колегія суддів, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, вважає такий розрахунок арифметично правильним, з огляду на що, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що стягненню з відповідача підлягають 3 % річних у розмірі 21 951, 75 грн., інфляційні втрати у розмірі 126 401,10 грн., відтак рішення суду першої інстанції в цій частині також є правильним та обґрунтованим.

Враховуючи викладені обставини, судова колегія апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявного факту прострочення відповідачем встановлених договором про надання послуг процесингового центру № 777 від 01.10.2001 року, а саме, порушення строків оплати наданих позивачем послуг, та, відповідно, обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Інші доводи апелянта з приводу порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміні оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Враховуючи викладене, колегія суддів на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, пояснень представників сторін, дійшла до висновку, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

В зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 240, 267-270, 275, 281, 282 та Розділом ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ПАТ Акціонерний банк «Укргазбанк» залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 04.10.17 у справі № 910/11857/17- без змін.

Справу № 910/11857/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено - 22.12.2017.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді Л.В. Чорна

М.Л. Яковлєв