ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2017 Справа № 904/4670/17

м.Дніпро

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Широбокової Л.П., Пархоменко Н.В.,

секретар судового засідання: Абадей М.О.,

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №1.1-20-104 від 13.12.2016;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №1 від 03.01.2017;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2017 у справі №904/4670/17 (суддя Бондарєв Е.М., повний текст рішення складено 15.06.2017)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Авіаційна компанія "Дніпроавіа", м. Дніпро

до відповідача: Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, м. Дніпро

про стягнення 21 680 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 Публічне акціонерне товариство "Авіаційна компанія "Дніпроавіа" (надалі ПАТ "АК "Дніпроавіа"), з урахуванням уточнень позовних вимог, звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради на свою користь 78 881 грн. компенсації за пільговий проїзд повітряним транспортом громадян - мешканців Індустріального району у місті Дніпро за 2016 рік.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2017 року у справі №904/4670/17 (суддя Бондарєв Е.М.) позов задоволено; з Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради на користь ПАТ "АК "Дніпроавіа" стягнуто 78 881 грн. та 1600 грн. судового збору.

Приймаючи рішення, господарський суд виходив з того, що факт надання позивачем послуг із перевезення в 2016 році повітряним транспортом громадян пільгової категорії підтверджений матеріалами справи, з того, що відповідач є зобовязаним перед позивачем у відносинах із відшкодування витрат за перевезення пільгових категорій громадян - жителів Індустріального району м.Дніпра протягом 2016 року, з того, що на момент розгляду справи доказів здійснення відповідачем відшкодування (компенсації) позивачу заявлених витрат суду не надано, а також з того, що позивач не є особою, яка несе ризик за відсутність фінансових ресурсів державного або місцевого бюджетів під час надання громадянам передбачених законодавством пільг.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить Дніпропетровський апеляційний господарський суд його скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт зазначає, що:

- судом не зясовано, якими саме нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України врегульовано порядок відшкодування збитків від безоплатних перевезень та помилково застосовано Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 та не враховано те, що Правилами повітряних перевезень пасажирів і багажу, затвердженими наказом Міністерства Фінансів України №735 від 30.11.2012, не передбачено виплату компенсацій за перевезення пільгових категорій населення;

- у звязку з відсутністю у 2016 році бюджетних асигнувань, бюджетних призначень та кошторисів на зазначені цілі управління не було головним розпорядником бюджетних коштів;

- не всі особи з визначеного позивачем переліку є пільговиками;

- управління як орган місцевого самоврядування не повинно відповідати за борги держави, які виникли з бездіяльності відповідних державних органів, на яких покладено обовязок щодо складання видаткової частини державного бюджету;

- у 2016 році сторонами не було укладено жодних договорів, у звязку з чим не могло виникнути і зобовязань.

Позивач вважає рішення суду обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що реалізація встановлених законодавством пільг громадянам, які мають на них право та компенсація перевізнику понесених у звязку з цим витрат не може ставитися в залежність від бюджетного фінансування та не може бути підставою для звільнення зобовязаної особи від обовязку сплати такої компенсації. Вказує, що оскільки компанія здійснила перевезення повітряним транспортом громадян пільгової категорії у 2016 році, до відносин сторін у даній справі повинно застосовуватися законодавство, що діяло на момент надання пільгових послуг. Зазначає, що позивачем направлялися відповідачеві вимоги про відшкодування витрат на реалізацію безоплатного проїзду громадян пільгової категорії, до яких були додані необхідні для такої компенсації документи, та відсутність договору, у даному випадку, не може слугувати підставою для звільнення від виконання господарського зобовязання, оскільки законодавством України передбачено реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян і відповідні норми є нормами прямої дії.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, дослідивши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначено правовий статус ветеранів війни та належні їм пільги, переваги і соціальні гарантії.

Згідно ст. 4 цього Закону ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Серед низки пільг Закон передбачає право ветеранів війни - учасників бойових дій на безплатний проїзд один раз на два роки (туди і назад) залізничним, водним, повітряним або міжміським автомобільним транспортом, незалежно від наявності залізничного сполучення, або проїзд один раз на рік (туди і назад) вказаними видами транспорту з 50-процентною знижкою; та інвалідів І і ІІ груп право безплатного проїзду один раз на рік (туди і назад) залізничним, водним, повітряним або міжміським автомобільним транспортом, а особам, які супроводжують інвалідів I групи (не більше одного супроводжуючого), - 50-процентна знижка вартості проїзду один раз на рік (туди і назад) зазначеними видами транспорту. Інвалідам III групи надається право безплатного проїзду один раз на два роки (туди і назад) залізничним, водним, повітряним або міжміським автомобільним транспортом незалежно від наявності залізничного сполучення або проїзду один раз на рік (туди і назад) зазначеними видами транспорту з 50-процентною знижкою вартості проїзду (п. 17 ч. 1 ст. 12, п. 21 ч. 1 ст. 13 Закону "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в редакції, яка діяла на час здійснення перевезень).

Такими пільгами на підставі відповідних посвідчень та листів-талонів скористалися наступні громадяни:

- ОСОБА_3, 02.01.2016, № рейса 4, вартістю 2 970 грн.;

- ОСОБА_4, 27.01.2016, № рейса 5, вартістю 2 186 грн.;

- ОСОБА_5, 05.03.2016, № рейса 4, вартістю 2 953 грн.;

- ОСОБА_5, 21.03.2016, № рейса 5, вартістю 3 316 грн.;

- ОСОБА_6, 11.03.2016, № рейса 204, вартістю 1 661 грн.;

- ОСОБА_7, 23.03.2016 рік, № рейса 4, вартістю 2 613 грн. 93 коп.;

- ОСОБА_7, 15.04.2016, № рейса 3, вартістю 2 076 грн. 07 коп.;

- ОСОБА_8, 04.04.2016, № рейса 203, вартістю 2 095 грн.;

- ОСОБА_8, 25.04.2016, № рейса 204, вартістю 1 843 грн.;

- ОСОБА_9, 06.04.2016, № рейса 3, вартістю 2 581 грн.;

- ОСОБА_10, 12.07.2016, № рейса 5, вартістю 3 324 грн.;

- ОСОБА_10, 20.07.2016, № рейса 4, вартістю 3 393 грн.;

- ОСОБА_11, 15.07.2016, № рейса 204, вартістю 1 869 грн.;

- ОСОБА_11, 29.07.2016, № рейса 203, вартістю 2 343 грн.;

- ОСОБА_12, 22.07.2016, № рейса 203, вартістю 1 906 грн.;

- ОСОБА_13, 01.08.2016, № рейса 4, вартістю 1 834 грн. 40 коп.;

- ОСОБА_13, 19.08.2016, № рейса 5, вартістю 1 760 грн. 60 коп.;

- ОСОБА_14, 07.08.2016, № рейса 203, вартістю 2 345 грн.;

- ОСОБА_15, 14.08.2016, № рейса 4 , вартістю 2 729 грн. 54 коп.;

- ОСОБА_15, 17.08.2016, № рейса 5 , вартістю 2 208 грн. 46 коп.;

- ОСОБА_16, 26.08.2016, № рейса 8, вартістю 2 396 грн.;

- ОСОБА_17, 02.09.2016 № рейса 204, вартістю 2 456 грн.;

- ОСОБА_17, 04.09.2016 № рейса 203, вартістю 2 524 грн.

- ОСОБА_18, 06.09.2016, № рейса 6, вартістю 2 386 грн.;

- ОСОБА_19, 07.10.2016, № рейса 4, вартістю 2 849 грн. 80 коп.;

- ОСОБА_19, 10.10.2016, № рейса 3, вартістю 2 772 грн. 20 коп.;

- ОСОБА_20, 19.10.2016, № рейса 4, вартістю 3 522 грн.;

- ОСОБА_21, 19.10.2016, № рейса 5, вартістю 2 817 грн.;

- ОСОБА_22, 21.10.2016, № рейса 3, вартістю 2 353 грн.;

- ОСОБА_23, 18.11.2016, № рейса 204, вартістю 2 382 грн. 44 коп.;

- ОСОБА_23, 18.11.2016, № рейса 203, вартістю 1 946 грн. 56 коп.;

- ОСОБА_24, 23.12.2016, № рейса 204, вартістю 2 468 грн.

Факти здійснення позивачем зазначених авіаперевезень, вартість квитків, використання названими вище пасажирами талонів на знижку засвідчуються доданими до позовної заяви копіями іменних пасажирських авіаквитків.

Відтак, позивачем здійснено перевезення повітряним транспортом громадян пільгової категорії на загальну суму 78 881 грн.

В березні та квітні 2017 позивач, з метою відшкодування витрат з перельоту зазначених пільгових категорій громадян, звертався з претензіями до Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради (а.с.44-45, 131), однак відповіді не отримав.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про транспорт" підприємства транспорту зобов'язані забезпечувати, зокрема, права на пільги громадян щодо користування транспортом.

Відшкодування збитків транспортним підприємствам від безплатних перевезень пільгових категорій громадян регулюється нормативними актами Кабінету Міністрів України (ч. 2 ст. 7 Закону України "Про транспорт").

Ці положення Закону України "Про транспорт" кореспондуються з наведеними вище нормами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", якими гарантовано право пільгового проїзду повітряним транспортом певним категоріям громадян.

Отже, позивач як перевізник, який здійснив протягом 2016 року пільгові авіаперевезення пільгової категорії громадян на загальну суму 78 881 грн., набув передбачене Законом України "Про транспорт" право на отримання компенсаційних виплат за такий пільговий проїзд за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Пунктом 3 цієї постанови Кабінету Міністрів України передбачено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню, компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян (п. 8 Порядку).

Порядком визначено процедуру підготовки головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів інформації про фактично нараховані суми та актів звіряння розрахунків за надані послуги і їх надсилання до фінансових органів райдержадміністрацій, виконкомів міських рад, надання уточненої інформації у разі виникнення додаткових зобов'язань, підготовки уточнених реєстрів нарахованих в поточному місяці сум та подання їх до вищестоящих фінансових органів (п. п. 5, 6 Порядку).

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 №117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги" встановлено порядок, згідно якого підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга". Підприємства та організації, що надають послуги з проїзду в міському та приміському транспорті, у разі неможливості подати розрахунки за формою "2-пільга" надсилають уповноваженому органу розрахунки за формою, що встановлюється договором на перевезення пільгових категорій громадян (п. 10).

Пунктом 11 названої постанови визначено, що уповноважений орган щомісяця:

- звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації;

- після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає: реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою "5-пільга" та реєстр розрахунків згідно з формою "7-пільга";

- акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга";

3) до 15 числа подає:

- фінансовим органам районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських рад акти звіряння розрахунків згідно з формою "3-пільга";

- Міністерству соціальної політики Автономної Республіки Крим, головним управлінням праці та соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій звіти згідно з формами "4-пільга" та "6-пільга".

Позивач з метою отримання компенсації звертався до відповідача із претензіями, до яких додавалися розрахунки вартості перевезення повітряним транспортом пільгових категорій громадян м. Дніпро Індустріального району, в яких зазначено номер та дата рейсу, номер квитка, прізвище, ім'я та по-батькові пасажира, номери їх посвідчення та паспорту, вартість авіаквитків, реєстрація місця проживання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.01.1995 №1 "Про доповнення постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року №302" унормовано, що безплатний проїзд надається один раз у рік (туди і назад) залізничним, водним, повітряним або міжміським автомобільним транспортом у поїздах і вагонах (каютах, салонах) усіх категорій (класів). Пільгові квитки придбаваються в обмін на талони за пред'явленням листа талонів і посвідчення про право на пільги.

В листі Державного казначейства України від 20.04.2007 №3.4-07/1021-4884 зазначено, що якщо перевізник отримує кошти як відшкодування фактично понесених збитків за перевезення визначеної кількості громадян (за списком), що мають право на пільговий проїзд, то такі видатки мають класифікуватись як поточні трансферти населенню і проводитись на підставі підтвердних документів за кодом економічної класифікації видатків 1343 "Інші поточні трансферти населенню" шляхом перерахування коштів з реєстраційного рахунку розпорядника бюджетних коштів на рахунки перевізників, відкритих в банківських установах.

Встановивши право позивача на отримання за рахунок субвенції з Державного бюджету компенсації витрат на пільгове перевезення осіб, яким таке право надане законом, при вирішенні питання, хто повинен здійснити таку компенсацію, суд виходить з того, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення (у тому числі пільговий проїзд окремих громадян) є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256).

Відповідно до Положення про управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради управління відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, організовує, в межах своєї компетенції, роботу з надання: пільг пенсіонерам, інвалідам, ветеранам війни та праці, одиноким непрацездатним громадянам, (п.3.1 розділу 3 Положення).

Таким чином, відповідач є місцевим органом виконавчої влади, до повноважень якого в установленому порядку віднесено, в тому числі, здійснення соціальних програм із забезпечення передбаченими законодавством пільгами ветеранів війни та прирівняних до них осіб і проведення компенсаційних виплат особам, які надають такі пільги.

Здійснивши на підставі наданих в матеріали справи листів-талонів пільгове перевезення мешканців Індустріального району м. Дніпра, позивач набув передбаченого законом права на відшкодування витрат з вартості перельоту на загальну суму 78 881 грн., які йому повинно компенсувати управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради як розпорядник коштів місцевого бюджету, що видав відповідні талони і зобов'язаний вести розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам.

Колегія суддів відхиляє заперечення відповідача з приводу того, що в місцевих бюджетах не передбачено коштів на такі витрати, оскільки, позивач дійсно забезпечив надання пільг відповідним категоріям громадян, та поніс при цьому документально підтверджені витрати, а реалізація встановлених законодавством пільг окремим громадянам не може ставитися у залежність від бюджетного фінансування та забезпечуватись за рахунок юридичних осіб.

Згідно зі статтями 89 та 102 Бюджетного кодексу України видатки на державні програми соціального захисту населення, серед яких є компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян, здійснюються з районних бюджетів та бюджетів міст республіканського, обласного значення та Автономної республіки Крим за рахунок відповідних субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам.

У пункті 4 Порядку зазначено, що перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державним казначейством згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов'язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Погашення кредиторської заборгованості за зазначеними державними програмами соціального захисту населення, яка утворилася станом на початок року, провадиться першочергово (абзац 2 п. 12 Порядку).

Наведені приписи спростовують позицію відповідача щодо відсутності обов'язку здійснити відшкодування на користь позивача фактично понесених витрат, пов'язаних з перевезенням пільгових категорій пасажирів.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, ст. 174 Господарського кодексу України цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують права та обов'язки. Підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України цивільні права та інтереси, права і законні інтереси суб'єкта господарювання можуть бути захищені шляхом відшкодування збитків.

Посилання апелянта на ті обставини, що не всі особи з визначеного позивачем переліку є пільговиками, спростовуються поданими позивачем доказами.

Доводи апелянта щодо відсутності укладеного між позивачем та відповідачем договору, як підстави для відмови в позові, колегією суддів не прийняті до уваги з огляду на те, що чинне законодавство України не передбачає обов'язкового укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги пільговим категоріям громадян, оскільки як було зазначено вище, господарські зобов'язання сторін у даному спорі виникають безпосередньо з Бюджетного кодексу України, законів України та інших нормативно-правових актів, що закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії, тобто, безумовний обов'язок перевізника надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

З огляду на викладене та керуючись п.1 ч.1 ст. 275, ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2017 у справі №904/4670/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя Л.П. Широбокова

Суддя Н.В. Пархоменко

(Повний текст постанови складено 26.12.2017).