РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2017Справа №910/16476/17

За позовом Державного підприємства "Завод ім. В.О. Малишева"

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний та технічний центр "Ротор"

про розірвання договору

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Ігнатенко Т.В. - за довіреністю №191-16 від 18.07.2017 року;

від відповідача: Кармоліт Я.В. - за довіреністю від 30.06.2017 року.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "Завод ім. В.О. Малишева" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний та технічний центр «Ротор» про розірвання договору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку позивача відповідачем в порушення п.п. 2.2, 2.4, 3.3, 5.2 Договору №1637дп від 10.12.2004 року, умов додаткової угоди №5 до Договору не передано Виконавцю (позивачу) уточнені відомості покупних виробів МПРГ-1М; не перераховано аванс у розмірі, встановленому п. 3.3 Договору, не забезпечено поставку комплектуючих без оплати згідно Відомості покупних комплектуючих (додаток №3 до Договору), не здійснено оплату за виготовлення машини МПРГ-1М.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов та розірвати Договір №1637дп від 10.12.2004 року, укладений між позивачем та відповідачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.10.2017 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 18.10.2017 року.

18.10.2017 року через канцелярію Господарського суду міста Києва представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якій також виклав клопотання про застосування строків позовної давності.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 року відкладено розгляд справи на 22.11.2017 року.

У судовому засіданні 22.11.2017 року представником відповідача заявлено клопотання про витребування доказів та пояснень, яке письмово викладено у відзиві на позовну заяву №5011-28/10974-2012/576 від 12.10.2017 року .

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання відповідача про витребування доказів, яке відображено в ухвалі суду від 22.11.2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2017 року відкладено розгляд справи на 12.12.2017 року.

В судовому засіданні 12.12.2017 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд в їх задоволенні відмовити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 12.012.2017 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.12.2004 року між Державного підприємства "Завод ім. В.О.Малишева" (далі по тексту - виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний та технічний центр «Ротор» (далі по тексту - відповідач, замовник) укладено Договір №1637дп (далі по тексту - Договір), за умовою якого (п.1.1. Договору) виконавець зобов'язується виготовити та передати у власність замовника продукцію в загальнопромисловому виконанні, номенклатурі, цінах, кількості та в строки, визначені календарним планом, який є невід'ємною частиною Договору, а Замовник зобов'язується прийняти продукцію та сплатити її вартість.

Пунктом 1.2 Договору, передбачено, що Виконавець зобов'язується:

виготовити:

- машину пошарової розробки ґрунту МПРГ-1М у кількості 1 шт.;

- машину для розкривання трубопроводів МВТ-2М 1 шт.;

- машину підкопувальну роторну МПР-1М 1 шт.

провести складання зазначених машин, їх випробування та прийняти участь у введенні їх в експлуатацію.

Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань (п. 2.1. Договору).

Згідно з п. 2.5 Договору Виконавець зобов'язується виконати роботи згідно календарного плану. У випадках несвоєчасної поставки Замовником комплектуючих, конструкторської документації, несвоєчасного здійснення авансових платежів та кінцевих оплат за роботи, строк виконання незавершених робіт збільшується на кількість днів затримки.

Пунктом 2.2 Договору передбачено, що Замовник передає Виконавцю конструкторську документацію на МПР-1М до 31.12.2004 р.: 1 екземпляр в кальках та 1 екземпляр врахованих синекопій.

Замовник зобов'язався до 31.12.2004 р. сумісно с Виконавцем провести ревізію дубль-калек з метою перевірки обліку усіх повідомлень на шасі базове та навісне обладнання МПРГ-1М (п. 2.3 Договору).

Відповідно до п. 2.4 Договору Замовник зобов'язався до 31.12.2004 р. передати Виконавцю уточнені відомості покупних виробів МПРГ-1М.

Згідно з підп. 5.2.4 п. 5.2 Договору Замовник зобов'язався забезпечити поставку комплектуючих без оплати згідно Відомості покупних комплектуючих, що поставляються Замовником, та є невід'ємною частиною Договору (додаток №3).

Пунктами 3.1, 3.2 Договору, додатком №1 - календарним планом до нього, протоколом погодження договірної ціни передбачено, що загальна вартість робіт по Договору (по 3 машинам) складає 3 190 520,00 грн. (з ПДВ).

Відповідно до п. 3.3 Договору Замовник зобов'язався перерахувати Виконавцю аванс у розмірі 50% від вартості 1-го етапу календарного плану, що складає 1 568 260,00 грн. (з ПДВ) на протязі 10 днів з моменту підписання Договору.

Відповідно до календарного плану (додатку №1 до договору), п. 5 додаткової угоди №1 від 21.02.2005р. ціна машини МПРГ-1М без урахування вартості введення в експлуатацію по Договору складає 1 241 666,67 грн. (без ПДВ).

Згідно з п. 6 додаткової угоди №1 до Договору пункт 3.3 Договору викладено в новій редакції, відповідно до якої «Замовник зобов'язався перерахувати Виконавцю аванс, що складає 1 268 542,10 грн. з ПДВ на протязі 10 днів з моменту підписання Договору».

Відповідно до п. 1 додаткової угоди №4 до Договору вартість робіт по виготовленню машини МПРГ-1М збільшено та складає 1 528 320,62 грн. (з ПД В).

Пунктом 3 додаткової угоди №4 до Договору встановлено, що строк виготовлення машини МПРГ-1М - протягом 3 місяців з моменту поставки Замовником комплектуючих та здійснення авансового платежу до 50% від вартості машини в сумі 40 572,89 грн.

В подальшому умовами додаткової угоди №5 до Договору збільшено вартість робіт по виготовленню машини МПРГ-1М, яка складає 1 604 736,00 грн. (з ПДВ).

Також п. 3 додаткової угоди №5 до Договору визначено, що строк відвантаження машини - протягом 5 днів з моменту здійснення Замовником 100% передплати.

Відповідно до додатку №2 до додаткової угоди №5 до Договору Замовник зобов'язався:

- до 27.02.2009р. здійснити оплату за виготовлення машини МПРГ-1М в сумі 400 000,00 грн.;

- до 06.03.2009р. здійснити поставку комплектуючих відповідно до Договору;

- не пізніше 20.06.2009 р. здійснити кінцеву оплату за виготовлення машини в сумі 481 148,57 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що в порушення п.п. 2.2, 2.4, 3.3, 5.2 Договору, умов додаткової угоди №5 до Договору відповідачем (замовником) не передано Виконавцю (позивачу) уточнені відомості покупних виробів МПРГ-1М, не перераховано аванс у розмірі, встановленому п. 3.3 Договору, не забезпечено поставку комплектуючих без оплати згідно Відомості покупних комплектуючих (додаток №3 до Договору), не здійснено оплату за виготовлення машини МПРГ-1М, а тому вищевикладене свідчить про істотне порушення Замовником (позивачем) умов Договору та взятих на себе зобов'язань.

З врахуванням вищевикладеного позивач просить суд розірвати Договір, укладений між позивачем та відповідачем

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з п.2.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним

Однак, як вбачається з матеріалів справи (виписки по особовому рахунку відповідача станом на 08.12.2017 року) відповідачем, на виконання умов Договору, в період часу з 15.11.2004р. по 29.08.2009р. перераховано відповідачу 2 938 739,39 грн. (з яких: 2 443 137,31 грн. - загальна сума перерахованих коштів, 495 602,08 грн. - загальна сума перерахованих коштів за комплектуючі та матеріали), що в свою чергу спростовує доводи позивача.

18.10.2017 року відповідачем через канцелярію Господарського суду міста Києва подано відзив в якому викладено заяву про застосування до позову наслідків пропуску строків позовної давності.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Суд звертає увагу на те, що позивач обґрунтовуючи вимоги про розірвання договору вказує на порушення зобов'язань Відповідачем, строк виконання яких встановлювався по 20.06.2009 року (дата кінцевої сплати за виготовлену машину, згідно додатку № 2 до додаткової угоди № 5 до Договору).

Тобто, про порушення своїх прав в частині невиконання Відповідачем своїх зобов'язань, а отже й наявністю підстав для розірвання в судовому порядку укладеного договору, Позивач міг дізнатись з 21.06.2009 року (наступним днем з останньої дати проведення платежів), а враховуючи, що Позивач стверджує про не поставку Відповідачем комплектуючих (яка мала бути здійснена до 06.03.2009 року), то цей момент розпочинається з 07.03.2009 року.

Таким чином, Позивач мав об'єктивну можливість із вказаними вимогами звернутися до суду за захистом своїх прав з 07.03.2009 року.

Отже, позовна давність в даному випадку сплила 07.03.2012 року.

З позовною заявою Позивач звернувся до суду лише 25.09.2017 року, тобто з пропуском встановленого трирічного строку позовної давності.

Пунктом 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 року №10, законом не встановлено вимог щодо Форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки строк позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, сплив, а судом не встановлено обставин, передбачених ст. 268 ЦК України або іншими законами, то за таких обставин на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 26.12.2017 року.