КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2017 р. Справа№ 910/15309/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 14.12.2017,

розглядаючи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду міста Києва від 04.09.2017

по справі № 910/15309/16 (суддя: Спичак О.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ"

про стягнення 5 350 025,08 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" про стягнення 5 350 025, 08 грн. оскільки відповідачем було порушено строки внесення оплати за газ, що визначені договором №15-741-Н від 30.06.2015, що і стало підставою для нарахування пені, 3% річних, інфляційних втрат.

Відповідач зазначає, що нормами чинного законодавства визначено спеціальний порядок розрахунків за природний газ з урахуванням наданих субвенцій з державного бюджету України. До того ж, вказаним учасником судового процесу зазначено, що з умов договору №15-741-Н від 30.06.2015 полягає, що нарахування неустойки (пені) повинно здійснюватись лише на заборгованість, що існує станом на дату закінчення договору в частині поставки газу (31.12.2015). Вказані обставини, на думку відповідача, вказують на безпідставність позовних вимог.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.11.2016 у справі № 910/15309/16 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню в розмірі 4 748 278, 54 грн., 317 404, 22 грн. - 3% річних, 284 342, 32 грн. інфляційні втрати та судовий збір у розмірі 80 250, 38 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2017 у справі №910/15309/16 рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2016 скасовано, прийнято нове рішення, яким в позові Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.06.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.03.2017 скасовано, а справу № 910/15309/16 направлено до Господарського суду міста Києва на новий розгляд у іншому складі суду.

Так, при новому розгляді справи рішенням господарського суду міста Києва від 04.09.2017 у справі №910/15309/16 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню в сумі 35,06 грн., 3% річних в розмірі 109 675,60 грн., інфляційні втрати в сумі 283 465,23 грн. та судові витрати в розмірі 12 974,80 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" судові витрати в сумі 6 487,40 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 04.09.2017 по справі № 910/15309/16 скасувати в частині відмови у стягненні пені, 3% річних, інфляційних втрат та прийняти нове рішення, яким позов в частині відмови задовольнити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.09.2017 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Тищенко О.В, судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В., розгляд справи № 910/15309/16 призначено на 10.10.2017.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 09.10.2017 у зв'язку з перебуванням судді Іоннікової І.А. у відпустці, визначено новий склад суду: головуючий суддя - Тищенко О.В, судді: Тарасенко К.В., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.10.2017 прийнято до провадження справу № 910/15309/16 у визначеному складі суду.

09.10.2017 через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вважає подану апеляційну скаргу позивача безпідставною та необґрунтованою, рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судовому засіданні 10.10.2017 оголошено перерву у розгляді справи до 24.10.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.10.2017 відкладено розгляд справи на 15.11.2017 відповідно до ст. 77 ГПК України.

11.12.2017 через канцелярію суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу. У додаткових поясненнях до відзиву на апеляційну скаргу відповідач вважає подану апеляційну скаргу позивача безпідставною та необґрунтованою, рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

15.11.2017 судове засідання у справі № 910/15309/16 не відбулося у зв'язку з перебуванням головуючого судді Тищенко О.В. на лікарняному, що підтверджується довідкою, наявною в матеріалах справи.

Після виходу головуючого судді з лікарняного справа призначається до розгляду. При цьому, у зв'язку з перебуванням судді Гончарова С.А. на лікарняному, протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 17.11.2017 визначено новий склад суду: головуючий суддя Тищенко О.В, судді: Тарасенко К.В., Іоннікова І.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2017 прийнято до провадження справу № 910/15309/16 у визначеному складі суду, розгляд справи призначено на 28.11.2017.

У судовому засіданні 28.11.2017 оголошено перерву у розгляді справи до 14.12.2017.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач надав суду свої пояснення по справі, в яких підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів зазначених у них та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду міста Києва скасувати в частині відмови у стягненні пені, 3% річних, інфляційних втрат та прийняти нове рішення, яким позов в частині відмови задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції надав суду свої пояснення по справі, в яких заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив апеляційний господарський суд залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

30.06.2015 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" (покупець) було укладено договір №15-741-Н купівлі-продажу природного газу, за умовами п.1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупця у 2015 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Продавець передає покупцю у період з 01.07.2015 по 31.12.2015 газ в обсязі до 472 900, 00 тис. куб.м., в тому числі, по місяцям кварталів: липень 2015 року - 18 300, 000 тис. куб.м.; серпень 2015 року - 18 600, 000 тис. куб.м.; вересень 2015 року - 28 000, 000 тис. куб.м.; жовтень 2015 року - 90 000, 000 тис. куб.м.; листопад 2015 року - 128 000, 000 тис. куб.м.; грудень 2015 року - 190 000, 000 тис. куб.м. (пункт 2.1 договору №15-741-Н від 30.06.2015р.).

Відповідно до п. 3.1 договору №15-741-Н від 30.06.2015 продавець передає покупцю у загальному потоці газ: у разі передачі газу власного видобутку - у пунктах приймання-передачі газу від газодобувних підприємств та від підземних сховищ газу (ПСГ) у газотранспортну систему; у разі передачі імпортованого газу (за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України компанією) - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні України, та в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцю у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (пункт 3.3 договору №15-741-Н від 30.06.2015).

Відповідно до п.3.4 договору №15-741-Н від 30.06.2015 не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцю підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість; продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцю один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно п.5.1 договору №15-741-Н від 30.06.2015 ціни (граничні рівні цін) на природний газ установлюються НКРЕКП та на дату укладення цього договору становлять: у разі використання природного газу для приготування їжі та/або підігріву води - 7 188, 0000 гривень за 1000 куб.м., в тому числі, податок на додану вартість 20%; у разі використання природного газу для індивідуального опалення або комплексного споживання (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігрів води): 1) у період з 01 травня по 30 вересня (включно) - 7 188, 000 гривень за 1000 куб.м., в тому числі, податок на додану вартість 20%; 2) у період з 01 жовтня по 30 квітня (включно): за обсяг, спожитий до 200 куб.м. природного газу на місяць (включно), - 3 600, 000 гривень за 1000 куб.м., в т.ч. ПДВ 20%; за обсяг, спожитий понад 200 куб.м. природного газу на місяць, - 7 188, 000 гривень за 1000 куб.м., в тому числі, податок на додану вартість 20%.

За умовами п.5.2 договору №15-741-Н від 30.06.2015 ціни за 1000 куб. м. природного газу без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ (4%), тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом становлять: газ, що використовується населенням для приготування їжі та/або підігріву води - 5 040, 0962 грн. за 1000 куб.м., крім того податок на додану вартість 20%; газ, що використовується населенням для індивідуального опалення або комплексного споживання (індивідуальне опалення, підігрів іжі/підігрів води): 1) у період з 01 липня по 30 вересня включно - 5 040, 0962 грн. за 1000 куб.м., крім того податок на додану вартість 20%; 2) у період з 01 жовтня по 31 грудня включно: за обсяг, спожитий до 200 куб.м. на місяць включно - 2 165, 0962 грн. за 1000 куб.м., крім того податок на додану вартість 20%; за обсяг, спожитий понад 200 куб.м. на місяць - 5 040, 0962 грн. за 1000 куб.м., крім того податок на додану вартість 20%.

У разі зміни НКРЕКП ціни на природний газ, вона є обов'язковою для сторін за договором з моменту введення її в дію, про що сторонами підписується додаткова угода до договору (п.5.3 договору №15-741-Н від 30.06.2015).

Відповідно до п.5.4 договору №15-741-Н від 30.06.2015 загальна сума вартості природного газу за договором становить 1 358 624 617, 98 грн., крім того, податок на додану вартість - 20 %, усього з податком на додану вартість - 1 630 349 541, 58 гривень.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки; у разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць (п.6.1 договору №15-741-Н від 30.06.2015).

У п.6.2 договору №15-741-Н від 30.06.2015 сторонами погоджено, що оплата за газ здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця відповідно до вимог Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕ, та зараховується як оплата за газ; за наявності заборгованості за попередні періоди покупець перераховує кошти з поточного рахунка на поточних рахунок із спеціальним режимом використання продавця.

При невиконанні покупцем вимог, передбачених пунктом 6.1 договору №15-741-Н від 30.06.2015, продавець має право обмежити передачу газу покупцеві або припинити передачу газу до повного погашення заборгованості за переданий газ за договором (п.6.3 договору №15-741-Н від 30.06.2015).

Сторони погоджуються, що покупець не зазначає призначення платежу лише у випадку перерахування коштів з поточного рахунку із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця; у всіх інших випадках посилання на призначення платежу та розрахунковий період є обов'язковими (пункт 6.4 договору №15-741-Н від 30.06.2015).

У п.6.5 вказаного правочину сторони погодились, що сума, яка була сплачена покупцем понад вартість фактично отриманого газу за розрахунковий місяць, зараховується сторонами як погашення заборгованості покупця перед продавцем за минулі періоди за Договором, а у випадку відсутності простроченої заборгованості за договором сума, яка була сплачена покупцем понад вартість фактично отриманого газу за розрахунковий місяць, зараховується продавцем як авансовий платіж на наступний розрахунковий місяць.

За умовами п.7.2 договору №15-741-Н від 30.06.2015 у разі якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині реалізації газу, покупець не здійснив повну оплату фактично отриманого за Договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно п.11 договору №15-741-Н від 30.06.2015 останній набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 р., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Додатковою угодою № 1 від 15.10.2015 викладено з 01.10.2015 р. пункти 5.1, 5.2 і 5.3 договору в такій редакції:

Пункт 5.1 - ціни (граничні роздрібні ціни) на природний газ установлюються Кабінетом Міністрів України та на період з 01.10.2015 по 31.03.2016 (включно) становлять:

5.1. у разі використання природного газу для приготування їжі та/або підігріву води - 7188,0000 грн. за 1000 куб.м, в т.ч. ПДВ 20%;

5.1.1. У разі використання природного газу для індивідуального опалення або комплексного споживання (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігрів води):

- за обсяг, використаний до 200 куб.м природного газу на місяць (включно), - 3 600, 000 грн. за 1000 куб.м, в т.ч. ПДВ 20%;

- за обсяг, використаний понад 200 куб.м природного газу на місяць, - 7 188, 000 грн. за 1000 куб.м, в т.ч. ПДВ 20%.

5.2. ціни за 1000 куб. м. природного газу без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ (4%), тарифів на транспортування і розподіл природного газу, торгової націнки постачальника газу із спеціальними обов'язками з 01 жовтня 2015 по 31 березня 2016 (включно) становлять:

5.2.1. газ, що використовується населенням для приготування їжі та/або підігріву води - 5 045,5769 гривень за 1000 куб.м, крім того ПДВ 20%;

5.2.1. газ, що використовується населенням для індивідуального опалення або комплексного споживання (індивідуальне опалення, підігрів їжі та/або підігрів води):

- за обсяг, спожитий до 200 куб.м на місяць (включно) - 2170,5769 грн. за 1000 куб.м, крім того ПДВ 20%;

- за обсяг, спожитий понад 200 куб.м на місяць - 5 045,5769 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ 20%

У разі зміни ціни на природний газ та/або зміни тарифів на транспортування та розподіл газу, торгової націнки, вони є обов'язковими для сторін за Договором з моменту введення їх в дію, про що сторонами підписується додаткова угода до договору (п. 5.3 договору №15-741-Н від 30.06.2015 в редакції додаткової угоди № 1 від 15.10.2015).

Загальна сума вартості природного газу за договором становить - 2 203 441 937,71 грн., крім того, податок на додану вартість - 20 %, всього з податком на додану вартість - 2 644 130 325, 25 грн. (п.5.4 договору №15-741-Н від 30.06.2015р. в редакції додаткової угоди № 1 від 15.10.2015 ).

Додатковою угодою №2 від 04.11.2015 сторони погодили з 04.11.2015 викласти пункти 5.1, 5.2 у наступній редакції:

Пункт 5.1 договору - ціни (граничні роздрібні ціни) на природний газ установлюються Кабінетом Міністрів України та па період з 01.10.2015 по 31.03.2016 (включно) становлять:

5.1.1. у разі використання природного газу для приготування їжі та/або підігріву води - 7 188, 0000 грн. за 1000 куб.м, в т.ч. ПДВ 20%.

5.1.2. у разі використання природного газу для індивідуального опалення або комплексного споживання (індивідуальне опалення, приготування їжі та/або підігрів води).

- за обсяг, використаний до 1 200 куб.м природного газу (включно) на період з 01.10.2015 по 31.03.2016 (включно), - 3600,000 грн. за 1000 куб.м, в т.ч. ПДВ 20%;

- за обсяг, використаний понад 1 200 куб.м природного газу на період з 01.10.2015 по 31.03.2016 (включно), - 7188,000 грн. за 1000 куб.м, в т.ч. ПДВ 20%.

5.2. ціни за 1000 куб. м. природного газу без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ (4%), тарифів на транспортування і розподіл природного газу, торгової націнки постачальника газу із спеціальними обов'язками з 01 жовтня 2015 по 31 березня 2016 (включно) становлять:

5.2.1 газ, що використовується населенням для приготування їжі та/або підігріву води - 5 045,5769 гривень за 1000 куб.м, крім того ПДВ 20%;

5.2.2. газ, що використовується населенням для індивідуального опалення або комплексного споживання (індивідуальне опалення, підігрів їжі та/або підігрів води):

- за обсяг, використаний до 1 200 куб.м природного газу (включно) на період з 01.10.2015 по 31.03.2016 (включно), - 2170,5769 грн. за 1000 куб.м, крім того ПДВ 20%;

- за обсяг, використаний понад 1 200 куб.м природного газу на період з 01.10.2015 по 31.03.2016 (включно), - 5 045,5769 грн. за 1000 куб.м, крім того ПДВ 20%.

18.12.2015 контрагентами укладено додаткову угоду №3 до вказаного договору, відповідно до якої п.6.2 договору №15-741-Н від 30.06.2015 сторони виклали в наступній редакції: кошти, які надійшли від продавця, будуть зараховані як переплата за умови відсутності заборгованості за цим договором або якщо погашення такої заборгованості передбачено спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписаними сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, колегія суддів приймає до уваги договір №15-741-Н від 30.06.2015 як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з поставки газу.

Як вбачається з матеріалів справи, у межах договору №15-741-Н від 30.06.2015 Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у період з липня по грудень 2015 було поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" газ на загальну суму 1 154 706 766, 27 грн., про що сторонами складено та підписано акти приймання-передачі природного газу від 31.07.2015 на суму 89 348 464,66 грн., від 31.08.2015 на суму 80 970 512,32 грн., від 30.09.2015 на суму 88 207 167,13 грн.. від 31.10.2015 на суму 200 333 739,71 грн., від 30.11.2015 на суму 28 363 563,11 грн., від 30.11.2015 на суму 261 948 316,04 грн., від 31.12.201 на суму 405 535 003,30 грн.

Натомість, як зазначає позивач, при розрахунку за поставлений газ, відповідачем були порушені строки оплати у зв'язку з чим позивачем були нараховані пеня, 3% та інфляційні втрати.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 54 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; законодавство, на підставі якого подається позов.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Враховуючи зміст ст.129 Конституції України, ст.ст. 4-3, 33, 34, 54 Господарського процесуального кодексу України, при зверненні до суду з даним позовом позивачем повинно бути доведено суду факт порушення відповідачем своїх договірних зобов'язань, зокрема, строків оплати товару, поставленого на підставі договору №15-741-Н від 30.06.2015.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 31.12.2015 за договором №15-741-Н від 30.06.2015 заборгованість відповідача становила 662,73 грн.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Колегія суддів, виходячи з системного аналізу вищезазначених п. п. 6.1, 6.2, 6.3, 6.4, 6.5 договору №15-741-Н від 30.06.2015 дійшла висновку, що строк плати покупцем поставленого постачальником у період з липня по грудень 2015 природного газу, настав.

Заперечення відповідача стосовно того, що позивачем до моменту звернення до суду з розглядуваним позовом в порушення п.3.4 договору №15-741-Н від 30.06.2015 не було повернуто оригіналів підписаних з боку постачальника актів приймання-передачі природного газу за липень-грудень 2015, не нівелюють висновків суду щодо настання строку оплати за означеними актами, оскільки положення укладеного між сторонами правочину не ставлять зобов'язання з оплати за фактично поставлений природний газ у залежність від повернення продавцем підписаних актів приймання-передачі природного газу (реального підписання актів приймання-передачі). Акти приймання-передачі природного газу підписані сторонами, скріплені печатками та не містять будь-яких зауважень. У даному випадку акти приймання-передачі газу лише документально засвідчують остаточний обсяг переданого газу за минулий місяць, а тому, виходячи з показників своїх комерційних вузлів обліку газу, відповідач мав усі дані щодо фактичних щомісячних обсягів отриманого природного газу для своєчасного проведення розрахунків з постачальником. До того ж, пункт 3.4 договору №15-741-Н від 30.06.2015 зобов'язує саме покупця надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства два примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість.

Отже, несвоєчасне повернення позивачем актів приймання-передачі природного газу не є відкладальною умовою в розумінні приписів статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні приписів статті 613 Цивільного кодексу України, а тому наявність або відсутність актів не звільняє відповідача від обов'язку сплатити вартість фактично поставленого природного газу. Вказані висновки було підтримано Вищим господарським судом України у постанові від 20.06.2017 по справі №910/15309/16.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо необґрунтованості здійсненого позивачем розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат з визначенням періодів прострочення та суми заборгованості, лише виходячи з умов договору №15-741-Н від 30.06.2015 щодо термінів оплати товару. При цьому, суд першої інтенції вірно зазначив наступне.

За приписами ст.7 Господарського кодексу України, відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно зі статтею 12 Господарського кодексу України, держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз", а також за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) з податку на додану вартість, що сплачується виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами (субвенція) затверджено Постановою №20 від 11.01.2005р. Кабінету Міністрів України.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (ПЕК), визначений Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій, що затверджений Постановою №20 від 11.01.2005р. Кабінету Міністрів України, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Фактично, визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює цим самим характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині зазнають імперативного регулюючого впливу держави, шляхом прийняття, зокрема, Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Закону про державний бюджет на відповідний рік, нормами яких передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, та інших законодавчих актів, на виконання яких, у свою чергу, було прийнято підзаконні нормативні акти і, зокрема, згадану вище Постанову №20 від 11.01.2005р. Кабінету Міністрів України.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного) застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

Тому, при визначенні обсягу грошових зобов'язань, до яких слід застосовувати норми того чи іншого законодавства, суд повинен виходити з величини компенсації, яку буде перераховано за рахунок державного бюджету.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.09.2015 Головним управлінням Державної казначейської служби України в Київській області (сторона 1), Департаментом фінансів Київської обласної державної адміністрації (сторона 2), Товариством з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" (сторона 3) та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання) було прийнято спільне протокольне рішення №1957 про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11 січня 2005 року "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

За умовами пункту 2.2. вказаного спільного протокольного рішення, Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 12 591 072,00 грн. з приміткою: "Постанова Уряду від 11.01.2005 року № 20".

Пунктом 2.5 спільного протокольного рішення передбачено, що сторона 3 перераховує стороні останній кошти у сумі 12 591 072,00 грн., у тому числі, податок на додану вартість 2 098 512,00 грн. за природний газ наданий в 2015 році згідно договору, №15-741-Н від 30.06.2015 р. за таким записом в графі "призначення платежу": "Постанова Уряду від 11.01.2005 року, № 20, дата і номер спільного протокольного рішення, за природній газ 2015 року договір № 15-741-Н від 30.06.2015 в т.ч. ПДВ 2 098 512,00 грн.".

16.10.2015 Головним управлінням Державної казначейської служби України в Київській області (сторона 1), Департаментом фінансів Київської обласної державної адміністрації (сторона 2), Товариством з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" (сторона 3) та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання) прийнято спільне протокольне рішення №2118 про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11 січня 2005 року "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

За умовами пункту 2.2. спільного протокольного рішення, Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 11 303 060,00 грн. з приміткою: "Постанова Уряду від 11.01.2005 року № 20".

Пунктом 2.5 означеного спільного протокольного рішення передбачено, що сторона 3 перераховує стороні останній кошти у сумі 11 303 060,00 грн. у тому числі, податок на додану вартість 1 883 843,33 грн. за природний газ наданий в 2015 році згідно договору № 15-741-Н від 30.06.2015 р. за таким записом в графі "призначення платежу": "Постанова Уряду від 11.01.2005 року, № 20, дата і номер спільного протокольного рішення, за природній газ 2015 року договір № 15-741-Н від 30.06.2015 р. в тому числі, податок на додану вартість 1 883 843,33 грн.".

20.11.2015 Головним управлінням Державної казначейської служби України в Київській області (сторона 1), Департаментом фінансів Київської обласної державної адміністрації (сторона 2), Товариством з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" (сторона 3) та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання) було прийнято спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету №2520, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11 січня 2005 року "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

За умовами пункту 2.2. спільного протокольного рішення №2520 від 20.11.2015 Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 90 096 300,00 грн. з приміткою: "Постанова Уряду від 11.01.2005 року №20".

Пунктом 2.5 спільного протокольного рішення передбачено, що сторона 3 перераховує стороні останній кошти у сумі 90 096 300,00 грн. у тому числі ПДВ 15 016 050,00 грн. за природний газ наданий в 2015 році згідно договору №15-741-Н від 30.06.2015 р. за таким записом в графі "призначення платежу": "Постанова Уряду від 11.01.2005 року, № 20, дата і номер спільного протокольного рішення, за природній газ 2015 року договір №15-741-Н від 30.06.2015 в тому числі, податок на додану вартість 15016 050,00 грн.".

18.12.2015 Головним управлінням Державної казначейської служби України в Київській області (сторона 1), Департаментом фінансів Київської обласної державної адміністрації (сторона 2), Товариством з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" (сторона 3) та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання) прийнято спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету №2976, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

Згідно пункту 2.2. спільного протокольного рішення №2976 від 18.12.2015 Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 322 524 200,00 грн. з приміткою: "Постанова Уряду від 11.01.2005 року № 20".

Пунктом 2.5 означеного спільного протокольного рішення передбачено, що сторона 3 перераховує стороні останній кошти у сумі 322 524 200,00 грн. в тому числі, податок на додану вартість 53 754 033,33 грн. за природний газ наданий в 2015 році згідно договору №15-741-Н від 30.06.2015 р. за таким записом в графі "призначення платежу": "Постанова Уряду від 11.01.2005 року, № 20, дата і номер спільного протокольного рішення, за природній газ 2015 року договір № 15-741-Н від 30.06.2015 в т.ч. ПДВ 53 754033,33 грн.".

20.01.2016 Головним управлінням Державної казначейської служби України в Київській області (сторона 1), Департаментом фінансів Київської обласної державної адміністрації (сторона 2), Товариством з обмеженою відповідальністю "Київоблгаз Збут" (сторона 3) та Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання) прийнято спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ за рахунок коштів загального фонду державного бюджету №127, предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11 січня 2005 року "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

Згідно пункту 2.2 вказаного спільного протокольного рішення Державна казначейська служба України перераховує кошти загального фонду Державного бюджету України стороні 1 у сумі 123 074 00,00 грн. з приміткою: "Постанова Уряду від 11.01.2005 року № 20".

Пунктом 2.5 спільного протокольного рішення передбачено, що сторона 3 перераховує стороні останній кошти у сумі 123 074 00,00 грн. в тому числі, податок на додану вартість 20 512 333,33 грн. за природний газ наданий в 2015 році згідно договору №15-741-Н від 30.06.2015 за таким записом в графі "призначення платежу": "Постанова Уряду від 11.01.2005 року, № 20, дата і номер спільного протокольного рішення, за природній газ 2015 року договір № 15-741-Н від 30.06.2015 в т.ч. ПДВ 20 512 333,33 грн.".

Наразі, виходячи з наведених вище норм чинного законодавства, прийняття вищевказаних спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, слід вважати лише елементами оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету, процедурою реалізації права, дотримання якої є передумовою безпосереднього виділення коштів та фактичних розрахунків за рахунок бюджетних коштів. Дані документи є вторинними та похідними від факту надання відповідних пільг та субсидій певним категоріям юридичних та фізичних осіб, оскільки правовідносини, що регулюються нормами відповідного законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), виникають саме з моменту надання відповідних пільг та субсидій і з цього ж моменту виникає формальне право на отримання бюджетного відшкодування.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підписавши спільні протокольні рішення, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ поставлений за договором №15-741-Н від 30.06.2015.

Таким чином, у даному випадку можливість та наявність підстав для застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань за договором №15-741-Н від 30.06.2015 ставиться в залежність як від умов договору, так і від виконання сторонами вказаних вище спільних протокольних рішень (в частині грошових зобов'язань, розрахунок за якими здійснюється за рахунок субвенцій з державного бюджету).

Як вбачається з банківських виписок, грошові кошти в сумах визначених спільними протокольними рішеннями, надійшли на рахунок відповідача 24.09.2015, 26.10.2015, 25.11.2015, 23.12.2015, 24.12.2015, 28.01.2016 та 29.01.2016.

Одночасно, за умовами п.3 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету №1957 від 18.09.2015, №2118 від 16.10.2015, №2520 від 20.11.2015, №2976 від 18.12.2015, №127 від 20.01.2016 сторони зобов'язуються перерахувати кошти наступній стороні не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок.

Колегією суддів встановлено, що на виконання означених протокольних рішень Товариством з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" перераховано на адресу позивача грошові кошти, що надійшли від Департаменту фінансів Київської обласної держадміністрації, у строки та розмірі, які визначено спільними протокольними рішеннями, що підтверджується, платіжними дорученнями №2 від 24.09.2015, №5 від 26.10.2015, №25.11.2015, №14 від 21.12.2015, №1 від 27.01.2016.

Оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" було належним чином виконано свої зобов'язання з оплати газу отриманого за договором №15-741-Н від 30.06.2015 в частині оплати товару у порядку, строки та обсязі, визначені спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету №1957 від 18.09.2015, №2118 від 16.10.2015, №2520 від 20.11.2015, №2976 від 18.12.2015, №127 від 20.01.2016, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що застосування заходів відповідальності до відповідача є обґрунтованим лише в частині грошових зобов'язань, виконання яких здійснювалось Товариством з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" поза межами спільних протокольних рішень.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічну правову позицію наведено у Листі б/н від 01.07.2014 Верховного суду України "Аналіз практики застосування ст.625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві" та постановах від 06.06.2012 і від 24.10.2011 Верховного Суду України по справах №6-49цс12 та № 6-38цс11.

Оскільки застосування заходів відповідальності у даному випадку може бути здійснено лише в частині грошових зобов'язань, виконання яких здійснювалось Товариством з обмеженою відповідальністю "КИЇВОБЛГАЗ ЗБУТ" поза межами спільних протокольних рішень у відповідності до умов договору №15-741-Н від 30.06.2015, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обґрунтованим є стягнення з відповідача 3% річних на загальну суму 109 675,60 грн., з яких за порушення грошових зобов'язань з оплати газу, поставленого у липні 2015 - 7718,88 грн., в серпні 2015 - 17196,58 грн., у вересні 2015 - 56804,25 грн., у жовтні 2015 - 26877,75 грн., у листопаді 2015 - 1075,75 грн. та у грудні 2015 - 2,39 грн.

Крім того, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача інфляційних втрат на суму 283 465,23 грн. з огляду на наступне.

У застосуванні індексації слід враховувати рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі №62-97р від 03.04.1997 Верховного Суду України.

Відповідно до Листа №62-97р. від 03.04.1997 Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" та Інформаційного листа №01-06/928/2012 від 17.07.2012 Вищого господарського суду України "Про практику застосування ВГСУ у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто, мала місце не інфляція, а дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Вказані рекомендації щодо нарахування на суму заборгованості інфляційних втрат також викладено у Листі б/н від 01.07.2014 Верховного Суду України "Аналіз практики застосування ст.625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві".

Також, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення пені в сумі 4 748 278,54 грн. При цьому, колегія суддів виходила з наступного.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. (ч.ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

За умовами п.7.2 договору №15-741-Н від 30.06.2015 у разі якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині реалізації газу, покупець не здійснив повну оплату фактично отриманого за Договором природного газу, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

З системного аналізу наведеної вище умови договору полягає, що сторони погодили підставу для нарахування пені - наявність заборгованості станом на 20 число місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору, та визначили суму, на яку нараховується пеня, якою є сума боргу станом на дату закінчення строку дії договору. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 17.05.2017 Вищого господарського суду України по справі №903/602/16.

Розділом ХІ договору №15-741-Н від 30.06.2015 сторони передбачили, що договір діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Отже, виходячи зі змісту п.7.2 укладеного між сторонами правочину, господарський суд міста Києва дійшов вірного висновку щодо стягнення з відповідача пені в сумі 35,06грн., що розрахована за період з 21.01.2016 по 04.03.2016 на заборгованість в розмірі 662,73 грн.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом в сукупності та відображено у судовому рішенні.

Доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі позивача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 04.09.2017 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 04.09.2017 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду міста Києва від 04.09.2017 року по справі № 910/15309/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 04.09.2017 року по справі № 910/15309/16 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/15309/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова