ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2017р. Справа № 914/2182/17

Господарський суд Львівської області у складі

Суддя Фартушок Т.Б. при секретарі Сало О.А.

за позовом: Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, Львівська область, м.Львів,

до Відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Албуфейра», Львівська область, м.Львів,

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача, Львівське комунальне підприємство «Господар», Львівська область, м.Львів,

про звільнення самовільно зайнятого нежитлового приміщення.

Представники:

Позивача: Кравчук Л.В. - представник (довіреність від 03.04.2017р. №2302-вих-1659);

Відповідача: не з'явився;

Третьої особи: Попель Г.В. - представник (довіреність від 11.12.2017р. №536/вих).

Суть спору:

Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Албуфейра» про зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Албуфейра» звільнити самовільно зайняте нежитлове приміщення першого поверху загальною площею 22,3 м.кв., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Лисенка, 19 шляхом звільнення приміщення від особистих речей та надання безперешкодного доступу в будь-який час до приміщення представникам Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради.

Ухвалою Господарського суду Львівської області по даній справі від 26.10.2017р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 07.11.2017р. Розгляд справи відкладався з причин та підстав, викладених в ухвалах Господарського суду Львівської області від 07.11.2017р. та від 23.11.2017р., в тому числі у зв'язку із неявкою повноважного представника Відповідача та невиконання ним вимог ухвали суду у даній справі, зокрема, щодо подання відзиву на позовну заяву.

Представникам Позивача та Третьої особи оголошено права і обов'язки, визначені ст.ст. 20, 22, 27, 28, 38 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, в ухвалах Господарського суду Львівської області у даній справі, які скеровані чи оголошені Учасникам судового процесу, в тому числі Відповідачу (підтвердженням чого є дані реєстрів вихідної кореспонденції Господарського суду Львівської області, наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень, а також письмові повідомлення про оголошення ухвал про відкладення розгляду справи) зазначено, що права та обов'язки Сторін визначені ст.ст. 20, 22, 27, 28, 38, 59 Господарського процесуального кодексу України.

Заяв про відвід судді не надходило.

Представник Позивача в судове засідання з'явився, подав клопотання (вх. №42182/17), у якому просить суд долучити до матеріалів справи документи згідно переліку та Додаткові пояснення (вх. №41029/17), позовні вимоги підтримав, в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, аналогічні до викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях. Подані клопотання та додаткові пояснення оглянуто судом та долучено до матеріалів справи.

Представник Відповідача явку повноважного представника в судове засідання жодного разу не забезпечив, явка визнавалась обов'язковою, про причини неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання; вимог ухвал Господарського суду Львівської області, в тому числі щодо надання відзиву на позовну заяву, не виконав, про причини невиконання суду не повідомив.

Представник Третьої особи в судове засідання з'явився, подав Пояснення (вх. №42195/17), в судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, аналогічні до викладених у письмових поясненнях. Подані пояснення оглянуто судом та долучено до матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; у разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Ухвали суду по даній справі надсилались Відповідачу за вказаною Позивачем у позовній заяві адресою місцезнаходження Відповідача: 79008, Львівська область, м.Львів, вул.Чехова, буд.6, кв.6.

Окрім того, поштову кореспонденцію судом скеровано на адресу 79019, Львівська область, м.Львів, вул. Б.Хмельницького, буд.63.

З даного приводу суд зазначає, і аналогічна позиція викладена у п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із змінами та доповненнями), що місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців»); порядок доступу судів загальної юрисдикції до відомостей названого реєстру визначено відповідним Положенням, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2013 №1556/5 (з подальшими змінами).

Конверти з ухвалами Господарського суду Львівської області у даній справі скеровано Відповідачу, підтвердженням чого є витяги з реєстрів вихідної кореспонденції суду, проте повернуто відділенням поштового зв'язку із відміткою «За закінченням встановленого терміну зберігання».

Крім того суд зазначає, і аналогічна позиція викладена у п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із змінами та доповненнями), що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

З врахуванням вищенаведених доводів, в тому числі, беручи до уваги копії реєстрів поштових відправлень суду та інші наявні в матеріалах справи докази щодо пересилання Відповідачеві ухвал суду у даній справі, суд зазначає про повне виконання судом вимог ч.1 ст.64 та ст.87 ГПК України, а відтак, - приходить до висновку, що Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судових засідань по даній справі.

При цьому суд зазначає, що Відповідач втретє не забезпечив явку представника в судове засідання та не повідомив суд про причини неявки.

Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

На виконання зазначених вимог Кодексу, в ухвалі Господарського суду Львівської області про порушення провадження у справі (на необхідність виконання вимог якої зазначалось в ухвалі про відкладення розгляду справи), окрім подання відзиву на позовну заяву, сторін зобов'язувалось надати всі докази в обґрунтування правової позиції по суті спору.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.38 (витребування доказів) Господарського процесуального кодексу України (якою, в тому числі, передбачені права сторін, про що зазначалось в кожній з ухвал господарського суду по даній справі), сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів; у разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази. Зі змісту наведеної статті вбачається, що протягом розгляду справи суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, і вправі витребовувати такі виключно за клопотання сторони або прокурора.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Сторонам щодо обґрунтування їх правової позиції по суті спору та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до вимог ст.4-7 ГПК України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

В судових засіданнях впродовж розгляду справи суд оглянув оригінали документів, долучених до матеріалів справи.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

Крім того суд зазначає, що в силу вимог ст.69 ГПК України, враховуючи дату подання позовної заяви (23.10.2017р.) та строки пересилання поштової кореспонденції, в суду відсутні правові підстави для подальшого відкладення розгляду справи.

Розглянувши і дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників Позивача та Третьої особи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

14.04.2015р. між Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, правонаступником якого є Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (надалі - Позивач, Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Албуфейра» (надалі - Відповідач, Орендар) укладено Договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Л-9536-15 (надалі - Договір), згідно умов якого (п.1.1), Орендодавець, на підставі наказу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради від 31.03.2015р. №18-А, передав, а Орендар - прийняв в строкове платне користування нерухоме майно - нежитлове приміщення першого поверху, що позначене в технічній документації під індексом І загальною площею 22,3 м. кв., яке знаходиться в будівлі за адресою: м.Львів, вул.Лисенка, буд.19 (надалі - Об'єкт оренди), що знаходяться на балансі Львівського комунального підприємства «Господар» (надалі - Третя особа, Балансоутримувач).

Згідно пункту 2.1. Договору Об'єкт оренди буде використовуватись Орендарем для гаража.

Відповідно до п.3.1. Договору, приймання-передача Об'єкта оренди здійснюється Орендарем та Балансоутримувачем. При передачі Об'єкта оренди складається акт приймання-передачі, який підписується Орендарем та Балансоутримувачем (п. 3.3 Договору).

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що термін дії Договору визначений на два роки та 364 дні з 14.04.2015р. до 13.04.2018р.

Перебіг терміну дії Договору та настання обов'язку Орендаря щодо внесення орендної плати починається з дати підписання акта приймання-передачі об'єкта оренди (п.4.2 Договору).

Пунктом 4.12.4 Договору сторонами встановлено, що чинність Договору припиняється за взаємною згодою Сторін або за рішенням суду.

У відповідності до п.9.1 Договору, повернення Орендодавцю Об'єкта оренди здійснюється після закінчення терміну дії Договору або дострокового його припинення чи розірвання. Сторони повинні приступити до передачі об'єкта оренди протягом 5 днів з моменту закінчення терміну оренди (п. 9.2 Договору).

Згідно з п.9.3 Договору, Об'єкт оренди повинен бути переданий Орендарем та прийнятий Орендодавцем (чи за його дорученням - Балансоутримувачем) протягом 15 днів з моменту настання однієї з подій, вказаних в п.9.1 цього Договору.

При передачі об'єкта оренди складається акт здачі-приймання, який підписується Сторонами (п. 9.4 Договору).

У пункті 9.5 Договору зазначено, що Об'єкт оренди вважається переданим Орендодавцю з моменту підписання акту здачі-приймання.

Відповідно до п.9.6 Договору у разі припинення або розірвання Договору Орендар повинен повернути Орендодавцеві Об'єкт оренди в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати Орендодавцеві збитки у разі погіршення стану Об'єкта оренди з вини Орендаря.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.02.2016р. у справі №914/4332/15 за позовом Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Албуфейра» про розірвання договору оренди нежитлових приміщень, стягнення боргу по орендній платі, виселення з орендованого приміщення позовні вимоги Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради задоволено повністю, вирішено стягнути з ТзОВ «Албуфейра» на користь УКВ ДЕП ЛМР 103420,94 грн. боргу з орендної плати; розірвати Договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) від 14.04.2015р.№Л-9536-15, укладений між УКВ ДЕП ЛМР та ТзОВ «Албуфейра» та виселити ТзОВ «Албуфейра» з приміщення, загальною площею 22,3 м.кв., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Лисенка, 19.

Вказане Рішення не оскаржувалось, набрало законної сили 26.02.2016р. в порядку, встановленому статтею 85 ГПК України, та, у відповідності до приписів ч.5 ст.124 Конституції України і ч.1 ст. 115 ГПК України, є обов'язковим до виконання на всій території України.

26.02.2016р. Господарським судом Львівської області видано наказ про виконання пунктів 2, 4 та 5 резолютивної частини рішення Господарського суду Львівської області від 11.02.2016р. у справі №914/4332/15.

Постановою головного державного виконавця Галицького відділу Державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Грабовецької Любові Олександрівни від 30.05.2016р. ВП №50643448 із примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області від 26.02.2016р. про примусове виконання пункту 4 резолютивної частини рішення Господарського суду Львівської області від 11.02.2016р. у справі №914/4332/15 про виселення ТзОВ «Албуфейра» з приміщення, загальною площею 22,3 м.кв., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Лисенка, 19 встановлено, що згідно акту державного виконавця від 14.04.2016р. Боржником вказаний виконавчий документ виконано самостійно в добровільному порядку, чим фактично виконано рішення суду. З підстав наведеного державний виконавець закінчив згадане виконавче провадження.

Комісією Балансоутримувача в складі майстрів по експлуатації Якимишин Л.Г. та Щепанської Ю.Я., бухгалтера-економіста Кардаш О.В. 30.03.2017р. проведено обстеження нежитлового приміщення першого поверху, загальною площею 22,3 м. кв., яке знаходиться в будівлі за адресою: м.Львів, вул.Лисенка, буд.19, в ході якого виявлено, що приміщення після винесення постанови про закінчення виконавчого провадження продовжує самовільно використовувати Відповідач.

Окрім того, Актом спеціаліста першої категорії КІВ УКВ ДЕР ЛМР Зеленого В.І., від 13.06.2017р. №412НД/17 не встановлено особу, яка використовує Об'єкт оренди - нежитлове приміщення першого поверху, що позначене в технічній документації під індексом І загальною площею 22,3 м. кв., яке знаходиться в будівлі за адресою: м.Львів, вул.Лисенка, буд.19 та цільове використання такого майна. Також, вказаним актом на підставі інформації Балансоутримувача встановлено, що приміщення самовільно використовується Відповідачем. В ході перевірки потрапити в приміщення не вдалось.

Також, у поданих до суду 04.12.2017р. Додаткових поясненнях (вх. №41029/17) Позивач вказує на те, що Третя особа є балансоутримувачем нежитлового приміщення першого поверху загальною площею 22,3 м.кв., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Лисенка, 19 та, згідно із Статутом ЛКП «Господар», зобов'язане, серед іншого, управляти у утримувати будинки та прибудинкові території, ремонтувати їх, надавати послуги з прибирання вулиць, прибудинкових територій, будинків та внутрішніх приміщень.

Окрім того, в підтвердження позовних вимог Позивач у клопотанні від 11.12.2017р. вх. №42182/17 просить суд долучити до матеріалів справи копію Листа Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради на ім'я Позивача від 30.12.2016р. вих. №4-3305-937, у пункті 10 якого вказано, що нежитлове приміщення першого поверху загальною площею 22,3 м.кв., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Лисенка, 19 використовується Відповідачем та Листа Третьої особи на ім'я Позивача від 23.11.2016р. вих. №625/вих, з якого вбачається, що при обстеженні вказаного нежитлового приміщення виявлено зірвані опечатки. При цьому приміщення закрите а замок, а вказане приміщення не передавалось за актом приймання-передачі Третій особі ні державним виконавцем ні Позивачем. Окрім того, Третя особа просила Позивача передати вказане приміщення згідно вимог чинного законодавства.

З підстав наведеного Позивач просить суд зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Албуфейра» звільнити самовільно зайняте нежитлове приміщення першого поверху загальною площею 22,3 м.кв., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Лисенка, 19 шляхом звільнення приміщення від особистих речей та надання безперешкодного доступу в будь-який час до приміщення представникам Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради.

22.11.2017р. Третьою особою подано до суду письмові пояснення (вх. №39697/17), у яких зазначає, що приміщення за адресою: м.Львів, вул.Лисенка, 19 є окремо стоячою будівлею, відповідно Третя особа не здійснює його утримання та не нараховує плати за експлуатаційні внески за утримання будинку та прибудинкової території. В той же час, Третя особа зазначає, що, в ході обстеження 30.03.2017р. встановлено, що згадане приміщення використовується Відповідачем, в ході перевірки 13.06.2017р. не вдалось потрапити всередину приміщення.

Окрім того, 11.12.2017р. Третьою особою подано до суду пояснення (вх. №42195/17), у яких вказує, що Позивачем не надавалось доручення Третій особі на прийняття на баланс нежитлового приміщення першого поверху загальною площею 22,3 м.кв., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Лисенка, 19, вказане приміщення на баланс Третьою особою не прийняте, на її балансі не перебуває. Висновки про самовільне використання приміщення зроблено Третьою особою на підставі акту від 30.03.2017р.

Також, Третя особа повідомляє, що підставами вважати, що приміщення самовільно використовується Відповідачем є відсутність доказів від державного виконавця про звільнення вказаного приміщення.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Приписами ч.1 ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

У ч. 1 ст. 16 ЦК України установлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Суд також зазначає, і аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постанові Вищого господарського суду України від 08.11.2017р. у справі №920/65/17, що цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

При цьому суд зазначає, і аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постанові Вищого господарського суду України від 26.09.2017р. у справі №915/1997/15, що предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом (шляхом звільнення виробничих приміщень власника від неправомірного перебування у них майна третіх осіб, виселення громадян з неправомірно займаних жилих приміщень власника, знесення неправомірно збудованих споруд, накладення заборони на вчинення неправомірних дій щодо майна власника тощо).

Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. Наприклад, у негаторному позові можуть бути закладені вимоги: про виселення з безпідставно займаного приміщення; про звільнення безпідставно займаних адміністративно-виробничих приміщень.

При цьому, для подання негаторного позову не вимагається, щоб перешкоди до здійснення права користування й розпорядження були результатом винних дій відповідача чи спричиняли збитки, достатньо, щоб такі дії (бездіяльність) об'єктивно порушували права власника і були протиправними.

З підстав наведеного суд дійшов висновків про те, що Позивачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами у справі факту самовільного використання нежитлового приміщення першого поверху загальною площею 22,3 м.кв., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Лисенка, 19 саме Відповідачем, оскільки Акт спеціаліста першої категорії КІВ УКВ ДЕР ЛМР Зеленого В.І., від 13.06.2017р. №412НД/17 про обстеження приміщення складено в односторонньому порядку без можливості доступу всередину вказаного приміщення, відтак, достовірно встановити, що саме Відповідач перебуває та самовільно займає вказане приміщення неможливо.

Щодо посилань Позивача на Акт Третьої особи від 30.03.2017р. б/н, то такий також складено останньою в односторонньому порядку, а відтак, такий акт не може підтверджувати факту перебування та самовільного використання Відповідачем вказаного приміщення. Крім того, як зазначила представник Третьої особи (пояснення від 11.12.2017р. вх.№42195/17), висновки в Акті від 30.03.2017р. щодо зайняття приміщення саме Відповідачем зроблені на підставі того, що немає доказів від Органу ДВС про звільнення приміщення Відповідачем.

При цьому суд бере до уваги, що згідно пояснень Третьої особи від 11.12.2017р. вх. №42195/17, доручення на прийняття приміщення Позивачем їй не надавалось. В той же час, згідно п.9.3. Договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) від 14.04.2015р. №Л-9536-15 об'єкт оренди повинен бути переданий Орендарем та прийнятий Орендодавцем (чи за його дорученням - Балансоутримувачем) протягом 15 днів з моменту настання однієї з подій, вказаних в п.9.1 цього Договору.

Відтак, за відсутності виданого Позивачем Третій особі доручення на прийняття приміщення, таке приміщення повинно було бути переданим Відповідачем Позивачу.

Доводи Позивача щодо не передання йому приміщення спростовуються Постановою головного державного виконавця Галицького відділу Державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Грабовецької Любові Олександрівни від 30.05.2016р. про закінчення ВП №50643448 із примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області від 26.02.2016р. про примусове виконання пункту 4 резолютивної частини рішення Господарського суду Львівської області від 11.02.2016р. у справі №914/4332/15 про виселення ТзОВ «Албуфейра» з приміщення, загальною площею 22,3 м.кв., що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Лисенка, 19, якою встановлено, що згідно акту державного виконавця від 14.04.2016р. Боржником вказаний виконавчий документ виконано самостійно в добровільному порядку, чим фактично виконано рішення суду.

Належних достатніх та допустимих доказів оскарження вказаної постанови чи визнання її недійсною у встановленому чинним законодавством України порядку Позивачем суду не заявлено та не подано, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Щодо посилань Позивача на Листи Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради на ім'я Позивача від 30.12.2016р. вих. №4-3305-937 та Третьої особи на ім'я Позивача від 23.11.2016р. вих. №625/вих, то в таких не вказано, на підставі яких відомостей адресантами встановлено достовірність перебування Відповідача у вказаному приміщенні та його самовільного використання. Натомість, Третя особа зазначає, що висновки про самовільне використання приміщення зроблено нею на підставі складеного в односторонньому порядку акту від 30.03.2017р., а підставами вважати що приміщення самовільно використовується саме Відповідачем є відсутність у Третьої особи доказів від державного виконавця про звільнення Відповідачем вказаного приміщення.

При цьому суд бере до уваги, що, незважаючи на зазначені в ухвалі про порушення провадження у справі вимоги суду, на необхідність виконання вимог якої зазначалось в усіх подальших ухвалах суду, Позивачем не надано додаткових доказів зайняття спірного приміщення Відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновків про те, що доводи Позивача, покладені ним в основу своїх позовних вимог, ґрунтуються на припущеннях, а подані в підтвердження вказаних доводів докази не підтверджують перебування та самовільного заняття саме Відповідачем нежитлового приміщення першого поверху загальною площею 22,3 м.кв., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Лисенка, 19. Відтак, в позові слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Відповідно до вимог ст.4-7 Господарського процесуального кодексу України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Принцип об'єктивної істини, тобто відповідності висновків, викладених у судовому акті, дійсним обставинам справи реалізується також положеннями ст.43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

11.12.2017р. у відповідності до вимог ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення, про що зазначено в протоколі судового засідання. Повний текст рішення виготовлений та підписаний, з врахуванням вихідних, 18.12.2017р.

На підставі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід покласти на Сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог залишити сплачений за подання позовної заяви до господарського суду згідно Платіжного доручення від 07.07.2017р. №765 судовий збір в розмірі 1600,00 грн. за Позивачем.

Враховуючи вищенаведене, керуючись п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, ст.ст. 4, 4-3, 4-5, 4-7, 22, 33, 34, 38, 43, 49, 75, 82-85, 87 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.3, 6, 11, 15, 16, 509, 599, 610, 612 Цивільного кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному та касаційному порядку.

Суддя Фартушок Т. Б.