ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2017 р. Справа № 907/586/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Давид Л.Л.

суддів Гриців В.М.

Кордюк Г.Т.

при секретарі судового засідання Оштук Н.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Виноградівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, м. Виноградів від 10.10.2017 за вих. № 5104/09 (вх. № апеляційного суду 01-05/5451/17 від 20.11.2017)

на рішення господарського суду Закарпатської області від 20.09.2017 (суддя Ремецькі О.Ф.)

у справі № 907/586/17

За позовом Виноградівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, м. Виноградів

до відповідача Приватного підприємства "Ардовецьке", с. Підвиноградів Виноградівського району

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, Виноградівський район, с. Підвиноградів

про стягнення суми 4 557,73 грн. надміру виплаченої суми пенсії,

за участю представників:

від позивача: не з'явився (належно повідомлені);

від відповідача: не з'явився (належно повідомлені).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 20.09.2017 (суддя Ремецькі О.Ф.) у справі № 907/586/17 відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Закарпатської області від 20.09.2017 у справі № 907/586/17, прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначає про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення місцевим господарським судом не було взято до уваги те, що Відповідачем було включено до стажу ОСОБА_3 1944 року народження, період роботи з 01.11.1972 по 30.09.1974, однак цей стаж належить ОСОБА_4, 1949 року народження, який також працював у Відповідача.

Як зазначає Скаржник, судом першої інстанції не було враховано також те, що Відповідачем з 2012 року вживалися заходи для захисту свого порушеного права та стягнення надмірно виплаченої пенсії з Відповідача.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 23.11.2017 прийнято апеляційну скаргу Виноградівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, м. Виноградів від 10.10.2017 за вих. № 5104/09 (вх. № апеляційного суду 01-05/5451/17 від 20.11.2017) на рішення господарського суду Закарпатської області від 20.09.2017 у справі № 907/586/17 до свого провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 12.12.2017 .

Перед початком розгляду справи на адресу суду апеляційної інстанції від Третьої особи надійшла заява-пояснення, в якій Третя особа вважає оскаржуване рішення суду правомірним.

Сторони участі своїх уповноважених представників в судовому засіданні від 12.12.2017 не забезпечили, про причин неявки суду не повідомили, хоча належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення №№ 09381859, 09381840, клопотань не надходило.

З огляду на наведене, а також те, що в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності представників Сторін та Третьої особи .

Згідно з ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 12.12.2017 прийнято вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

У відповідності до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи та апеляційної скарги, судова колегія встановила наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, громадянин ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який працював у колгоспі "Жовтнева перемога" (правонаступником якого є ПП "Ардовецьке" (відповідач у справі), що підтверджується долученими до матеріалів справи документальними доказами), перебуває на обліку у Виноградівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Закарпатської області та отримує пенсію за віком на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 105 8-ІV з березня 2004 року.

Пенсія ОСОБА_3 була призначена на підставі довідки про підтвердження трудового стажу №17 від 20.02.2004, виданої ПП "Ардовецьке" (а.с. 9). Дане підприємство зареєстроване в управлінні Пенсійного фонду України в Виноградівському районі Закарпатської області (правонаступник - Виноградівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області) з 04.01.1999, як платник страхових внесків відповідно до статті 15 Закону №1058, а з 01.01.2011, як платник єдиного соціального внеску.

Спеціалістами управління Пенсійного фонду України у Виноградівському районі Закарпатської області було проведено перевірку правильності та достовірності довідки про підтвердження трудового стажу № 82 від 27.08.2012, виданої Відповідачем ОСОБА_3 (а.с. 10), результати якої відображено в Акті перевірки правильності надання довідки про заробітну плату та стажу роботи для обчислення пенсії № 63 від 17.09.2012. Перевіркою встановлено невідповідність первинних документів з даними, які містилися в довідці №82 від 27.08.2012, а саме Відповідачем було включено до стажу ОСОБА_3, 1944 року народження, період роботи з 01.11.1972 по 30.09.1974. Однак, стаж роботи зазначений вище належить ОСОБА_4, 1949 року народження, який також працював у Відповідача, а не ОСОБА_3, 1944 року народження, як це було зазначено Відповідачем (а.с. 11-14).

Як вбачається з довідки № 82 від 27.08.2012, виданої Відповідачем, та матеріалів справи, з 24.02.1994 колгосп «Жовтнева перемога» перейменовано у АПТП «Перемога», з 01.04.2000 АПТП «Перемога» реорганізовано у ПСП «Ардовецьке», а з 17.07.2016 за рішенням засновника ПСП «Ардовецьке» перейменовано у ПП «Ардовецьке» (а.с. 15-20, 54-57).

Крім цього, перевіркою встановлено також, що особовий рахунок за № НОМЕР_1 було відкрито на ОСОБА_4, 1949 року народження, який було продовжено на ОСОБА_4, 1944 року народження, який працював в колгоспі «Жовтнева перемога» з 01.10.1974 по 31.08.1990.

Як вбачається з довідок №№ 83, 83 від 27.08.2012, виданих ПП «Ардовецьке», а також зазначено ним у відзиві на позовну заяву від 11.08.2017, під час опрацювання зарплатних книг, на підставі яких була видна довідка від 20.02.2004, за період з 1962 по 1974 роки у книгах фігурував громадянин ОСОБА_4, 1949 року народження, а в зарплатних книгах за період з 1974 по 1990 роки під тим самим особовим рахунком - ОСОБА_3 1944 року народження, при цьому, що ОСОБА_4 1949 року народження з в зарплатних книгах з 1974 року вже не значився (а.с. 33-35). З огляду на наведене, як зазначає Відповідач ним була видана у 2012 році інша довідка на підтвердження трудового стажу ОСОБА_3 1944 року народження з особовим рахунком № НОМЕР_1 .

Після проведеного перерахунку пенсії ОСОБА_3 встановлено, що загальна сума заподіяної шкоди бюджету Пенсійного фонду України склала 4 557,73 грн. (а.с. 13-14).

З огляду на встановлені обставини Позивач просить стягнути з Відповідача суму 4 557,73 грн. надміру виплаченої суми пенсії.

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з ст.14 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" підприємства, установи і організації (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами) є страхувальниками для фізичних осіб, що працюють у них на умовах трудового договору (контракту), або інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, а згідно із статтею 15 - платниками страхових внесків.

Статтею 50 зазначеного вище Закону передбачено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Таким чином, зазначена норма визначає спеціальний порядок повернення надмірно сплаченої суми пенсії, а саме: безпосередньо пенсіонером добровільно, або на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду, або за рішенням суду.

З огляду на викладене, суд констатує, що передумовами для стягнення надміру виплачених пенсій є: як зловживання з боку пенсіонера (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), так і подання страхувальником недостовірних даних.

Згідно зі ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів і відшкодовують її.

При цьому, колегія суддів зазначає, що недостовірна інформація це інформація, що суперечить даним первинних документів. Відтак, документ, який містить таку інформацію підпадає під визначення поняття "недостовірний".

За приписами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Наведена норма передбачає загальні підстави для відшкодування шкоди в межах позадоговірних (деліктних) зобов'язань. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. При цьому, для виникнення зобов'язання з відшкодування шкоди необхідна наявність сукупності умов, які формують склад правопорушення, що є підставою для цивільно-правової відповідальності, а саме: шкоди, протиправної поведінки, причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, а також вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як було зазначено вище, саме неправильне відображення Відповідачем в довідці № 82 від 27.08.2012 відомостей щодо наявності у громадянина ОСОБА_3 трудового стажу за період з 01.11.1972 по 30.09.1974 призвело до виплати Позивачем в період з 01.05.2004 по 30.09.2012 громадянину ОСОБА_3 надмірної пенсії в загальному розмірі 4 557,73 грн.

Таким чином, на момент розгляду справи правомірними є вимоги Позивача про стягнення з рахунку Відповідача залишку невідшкодованої суми надміру виплаченої пенсії в розмірі 4 557,73 грн.

При цьому, як зазначено місцевим господарським судом, Відповідач фактично визнав свою вину у видачі довідки, що містила недостовірні дані про те, що особовий рахунок НОМЕР_1 на ОСОБА_4, 1949 року народження з 01.01.1962 по 31.12.1968 та з 01.11.1972 по 31.12.1973 записаний на одну людину, а з жовтня 1974 року в особовий рахунок під НОМЕР_1 продовжено робити записи іншої людини на ОСОБА_3, 1944 року народження, що підтверджується виданою та підписаною керівником ПП «Ардовецьке» - Ф.Ю. Довжан довідкою №83 від 27.08.2012 (а.с. 30,31).

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач звернувся до господарського суду Закарпатської області з заявою про застосування строків позовної давності, в якій просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог внаслідок пропуску Позивачем при зверненні до суду з позовом у даній справі строку позовної давності (а.с. 42-43).

У даному випадку, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у зв'язку зі спливом строку позовної давності, з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причинами пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але згідно положень частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності.

Чинне законодавство не містить переліку поважних причин, за наявності яких строк позовної давності може бути поновлено. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, Позивач у січні 2013 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до ПП «Ардовецьке» про стягнення 4 557,73 грн. заборгованості.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.03.2013 у справі № 807/102/13-а позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2014 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким провадження закрито.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.07.2014 у справі № К/800/32626/14 ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2014 скасовано, а справу направлено до апеляційного суду для продовження розгляду.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2015 постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 29.03.2013 скасовано, провадження у справі закрито.

Надалі, Позивач у лютому 2016 звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області з позовом до ПП «Ардовецьке» про стягнення 4 557,73 грн. заборгованості.

Ухвалою Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22.02.2016 у справі № 299/391/16-ц відмовлено у відкритті провадження в цивільній справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в Виноградівському районі до ПП "Ардовецьке» с.Підвиноградів про стягнення надміру виплаченої суми пенсії.

Позивач у липні 2017 року звернувся до господарського суду Закарпатської області з позовом до ПП «Ардовецьке» про стягнення 4 557,73 грн. заборгованості.

Відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові № 6-1763цс16 від 24.05.2017, не перериває перебігу строку позовної давності подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами.

В пп. 4.4.2 п.4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013 роз'яснено, що за змістом частини другої статті 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, статей 54, 56, 57 ГПК. Не перериває цього перебігу подання позову з порушенням правил підвідомчості справ.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що пред'явлення Позивачем в порядку адміністративного та цивільного судочинства позову про стягнення спірної суми не перериває перебігу строку позовної давності та не є поважною причиною пропуску строку позовної давності, у зв'язку з чим у даному випадку наявні правові підстави для відмови у задоволенні позовних вимог.

Доказів про поважність причин пропуску позовної давності, окрім зазначених вище, Позивач суду не надав.

При цьому, як правильно зазначено судом першої інстанції, Позивач після отримання ухвали Виноградівського районного суду Закарпатської області від 22.02.2016 у справі № 299/391/16-ц про відмову у відкритті провадження у справі лише у липні 2017 року звернувся до господарського суду з даним позовом, не зазначили поважності причин щодо такого звернення.

У відповідності до вимог ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що доводами апеляційної скарги правомірності висновків суду першої інстанції не спростовано, обставини, які відповідно до статті 104 ГПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції, в порядку статтей 33, 34 ГПК України, Апелянтом не доведено, а оскаржуване судове рішення прийняте у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, фактичними обставинами та матеріалами справи, апеляційний господарський суд підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого господарського суду не вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Виноградівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, м. Виноградів від 10.10.2017 за вих. № 5104/09 (вх. № апеляційного суду 01-05/5451/17 від 20.11.2017) залишити без задоволення, а рішення господарського суду Закарпатської області від 20.09.2017 у справі № 907/586/17 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 19.12.2017.

Головуючий суддя Л.Л. Давид

Суддя В.М.Гриців

Суддя Г.Т.Кордюк