РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2017Справа №910/19702/17

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Весма»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Проскан»

про стягнення 62 810,31 грн.

Суддя Удалова О.Г.

за участю представників сторін:

від позивача Роговик М.М., довіреність № 2710 від 30.03.17р.;

від відповідача не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Весма» (далі - ТОВ «ТД «Весма», позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Проскан» (далі - ТОВ «Проскан», відповідач) про стягнення 62 810,31 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його зобов'язань з оплати товару, поставленого позивачем на виконання умов укладеного сторонами договору поставки № 12-016 від 05.01.2015 р.

У позові ТОВ «ТД «Весма» просить суд стягнути з ТОВ «Проскан» 56 973,28 грн. основного боргу, 4 248,80 грн. пені, 3% річних у розмірі 505,74 грн. та інфляційну складову боргу в сумі 1 082,49 грн., а всього - 62 810,31 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 09.11.2017 р. порушено провадження у справі № 910/19702/17 та призначено її до розгляду на 23.11.2017 р.

17.11.2017 р. та 23.11.2017 р. представником позивача були подані додаткові документи, витребувані ухвалою суду від 09.11.2017 р.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 23.11.2017 р. розгляд даної справи було відкладено на 12.12.2017 р.

У судовому засіданні 12.12.2017 р. представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі, для долучення до матеріалів справи надав додаткові документи, витребувані ухвалою суду від 23.11.2017 р.

Представник відповідача в жодне судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення № 094 та № 104, вимоги ухвал суду від 09.11.2017 р. та 23.11.2017 р. про надання відзиву на позовну заяву не виконав.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, та наявність у матеріалах справи доказів необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

05.01.2015 р. між ТОВ «ТД «Весма» (постачальник) та ТОВ «Проскан» (покупець) був укладений договір поставки № 12-016 (далі - договір), згідно з п. 1.1 якого покупець зобов'язується протягом терміну дії цього договору придбати у продавця товар - мастильні матеріали торгівельної марки «MOBIL» для транспортних засобів (далі - товар) в кількості (обсягу) за асортиментом та за ціною у відповідності до умов договору та своєчасно сплачувати за товар на умовах, що визначені цим договором, а продавець зобов'язується своєчасно поставляти товар згідно з замовленнями покупця.

Як свідчать матеріали справи, позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 56 973,28 грн., що підтверджується видатковою накладною № 15025 від 21.06.2017 р., засвідченою підписами представників та печатками позивача і відповідача.

Таким чином, судом встановлено, що позивач свої зобов'язання з поставки товару перед відповідачем виконав належним чином.

Проте, відповідач, в порушення умов укладеного сторонами договору, товар переданий позивачем, не оплатив.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем за товар, поставлений останнім на виконання умов договору поставки № 12-016 від 05.01.2015 р., становить 56 973,28 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 вказаної статті, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач документів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед позивачем в повному обсязі або спростовували доводи останнього, суду не надав.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 56 973,28 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 4 248,80 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.2.1 договору передбачено, що покупець здійснює розрахунки за відповідну партію товару у формі попередньої оплати повної вартості партії товару або відстрочки платежу на 30 днів від дати відвантаження товару покупцю.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач поставив товар відповідачу 21.06.2017 р., отже, останнім днем строку виконання відповідачем зобов'язання з оплати вказаного товару є 21.07.2017, а прострочення виконання вказаного зобов'язання почалось з 22.07.2017 р.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач товар, поставлений позивачем, не оплатив, відтак допустив порушення зобов'язання.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі порушення строків оплати вартості відповідної партії товару, що встановлені п. 3.3 цього договору, постачальник має право стягнути з покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який сплачується пеня від вартості відповідної партії товару за кожен день прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за період з 22.07.2017 р. по 06.11.2017 р., суд встановив, що він виконаний арифметично вірно, з дотриманням вимог чинного законодавства, а її розмір становить 4 248,80 грн. Відтак, вказана позовна вимога є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 505,74 грн. та інфляційну складову боргу в сумі 1 082,49 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за період з 22.07.2017 р. по 06.11.2017 р., суд встановив, що він виконаний арифметично вірно, з дотриманням вимог чинного законодавства, а їх розмір становить 505,74 грн. Відтак, вказана позовна вимога є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Щодо порядку обчислення інфляційної складової боргу суд зазначає наступне.

У п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013 р. роз'яснено, що у застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені, зокрема, в листі Верховного Суду України від 03.04.97 № 62-97р.

Так, у вищевказаному листі Верховного Суду України вказано, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (постанова Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30, лист Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р).

Однак, як вбачається з розрахунку інфляційної складової боргу, долученого до матеріалів позовної заяви, позивач не врахував вищенаведених роз'яснень, у зв'язку з чим розрахунок позивача є невірним.

Здійснивши власний розрахунок інфляційної складової боргу, з урахуванням визначеного позивачем періоду її нарахування з 01.08.2017 р. по 31.10.2017 р., суд встановив, що розмір інфляційної складової боргу становить 1 778,01 грн., тобто є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення.

З приводу наведеного суд зазначає, що п. 2 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарському суду при прийнятті рішення надано право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони. Проте, відповідного клопотання позивачем, як заінтересованою особою, суду не надано, а тому, враховуючи, що у правовідносинах сторін спору має місце допущене відповідачем порушення зобов'язання, вимога про стягнення з відповідача інфляційної складової боргу підлягає задоволенню судом у розмірі, визначеному позивачем, а саме - 1 082,49 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по оплаті товару, а також пені, 3% річних та інфляційної складової боргу підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Проскан» (03134, м. Київ, вул. Кільцева Дорога, будинок 22, ідентифікаційний код 21634980) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Весма» (01021, м. Київ, вул. М.Грушевського, будинок 28/2, Н/П № 43, ідентифікаційний код 32250025) основний борг у розмірі 56 973,28 грн. (п'ятдесят шість тисяч дев'ятсот сімдесят три грн. 28 коп.), пеню в розмірі 4 248,80 грн. (чотири тисячі двісті сорок вісім грн. 80 коп.), 3% річних у розмірі 505,74 грн. (п'ятсот п'ятдесят грн. 74 коп.), інфляційну складову боргу в сумі 1 082,49 грн. (одна тисяча вісімсот дві грн. 49 коп.) та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600,00 грн. (одна тисяча шістсот грн. 00 коп.).

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Повне рішення складено 19.12.2017 р.

Суддя О.Г. Удалова