РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2017Справа №910/20227/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «ТДК»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Систем Активс»

про стягнення 27.054.286,39 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Діденко Л.А., довіреність № б/н від 23.01.2017

від відповідача не з'явився

Суть спору :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «ТДК» про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Систем Активс» 27.054.286,39 грн., з яких: 23.420.013,60 грн. сплачених за газ, 121.270,75 грн. неустойки, 1.171.000,00 грн. штрафу у розмірі 5% від суми несвоєчасно повернутих коштів, 2.342.000,00 грн. штрафу у розмірі 10% від вартості недопоставленого обсягу газу внаслідок неналежного виконання взятих на себе останнім зобов'язань згідно договору купівлі-продажу природного газу № 89/04-17-ПГ від 13.04.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2017 порушено провадження у справі № 910/20227/17 та призначено справу до розгляду на 05.12.2017.

Позивачем 04.12.2017 до відділу діловодства суду подано заяву про вжиття запобіжних заходів шляхом накладення арешту на 3400,000 тис. куб. м. природного газу в газотранспортній системі України, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Систем Активс» та зберігається у газотранспортній системі, газосховищах Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», а також на природний газ за імпортними контрактами.

Позивачем 04.12.2017 до відділу діловодства суду подано власне письмове підтвердження про відсутність аналогічного спору.

Розглянувши в судовому засіданні 05.12.2017 заяву позивача про вжиття запобіжних заходів суд відзначає наступне

Стаття 43-1 Господарського процесуального кодексу України передбачає можливість звернення особи із заявою про вжиття запобіжних заходів, перелік яких наведений у ст. 43-2 вказаного кодексу, до подання позову.

Оскільки заяву про накладення арешту на природний газ подано після звернення до суду з позовом суд приходить до висновку, що позивачем невірно застосовано норми ст.ст. 43-1, 43-3 Господарського процесуального кодексу України.

Разом з цим, відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Статтею 67 Господарського процесуального кодексу України визначено заходи забезпечення позову, зокрема позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу.

Відповідно до ч. 3 п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Обраний позивачем спосіб забезпечення позову не співвідноситься з предметом позову, а отже відсутній конкретний зв'язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а тому заходи про накладення арешту на природний газ не спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення про стягнення коштів, у разі задоволення позову.

Таким чином, заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки заявником не наведені достатньо обґрунтовані підстави того, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою господарського суду міста Києва № 910/20227/17 від 05.12.2017, у зв'язку з нез'явленням в судове засідання повноважного представника відповідача та невиконанням сторонами вимог ухвали про порушення провадження у справі від 21.11.2017, розгляд справи відкладено на 12.12.2017.

Позивачем 08.12.2017 до відділу діловодства суду подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 3400,000 тис. куб. м. природного газу в газотранспортній системі України, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Систем Активс» та зберігається у газотранспортній системі, газосховищах Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», а також на природний газ за імпортними контрактами.

Позивачем 08.12.2017 до відділу діловодства суду подано витребувані судом документи.

Суд розглянувши 12.12.2017 заяву позивача про забезпечення позову відзначає наступне

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Статтею 67 Господарського процесуального кодексу України визначено заходи забезпечення позову, зокрема позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу.

Відповідно до ч. 3 п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Обраний позивачем спосіб забезпечення позову не співвідноситься з предметом позову, а отже відсутній конкретний зв'язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а тому заходи про накладення арешту на природний газ не спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення про стягнення коштів, у разі задоволення позову.

Таким чином, заява позивача про забезпечення позову є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки заявником не наведені достатньо обґрунтовані підстави того, що невжиття заходів щодо забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідачем 12.12.2017 до відділу діловодства суду подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю направити повноважного представника в судове засідання, оскільки позивач обмежений фінансовою можливістю для оплати його послуг.

Позивач в судовому засіданні 12.12.2017 проти задоволення клопотання відповідача заперечував.

Суд розглянувши 12.12.2017 подане відповідачем клопотання відмовив в його задоволенні з огляду на наступне

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського сулу України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, що підтверджують факт відсутності у відповідача, як юридичної особи, можливості направити представника у судове засідання.

Доказів того, що керівництво відповідача, яке в силу ст. 28 Господарського процесуального кодексу України може бути представником юридичної особи, не в змозі прийняти участь в судовому засіданні не подано.

Позивач в судовому засіданні 12.12.2017 позовні вимоги підтримав повністю.

В судовому засіданні 12.12.2017 відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву на 14.12.2017.

Відповідачем 14.12.2017 до відділу діловодства суду подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю забезпечити участь повноважного представника в судове засідання, яке призначене на 14.12.2017, через погане самопочуття директора ТОВ «Систем Активс» та перебуванням його у відпустці до 21.12.2017.

Суд розглянувши 14.12.2017 подане відповідачем клопотання відмовив в його задоволенні з огляду на наступне

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського сулу України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, що підтверджують факт відсутності у відповідача, як юридичної особи, можливості направити представника у судове засідання.

Відповідно до частини 2 статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони мають право, зокрема, подавати докази та брати участь в їх дослідженні.

Водночас частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено обов'язок доказування кожною стороною тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

До того ж згідно з частиною 3 статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Суд вважає, що нез'явлення в засідання суду та неподання відповідачем доказів з неповажних причин, спрямоване на штучне затягування судового процесу, а тому суперечить, зокрема, вимогам статті 6 Конвенції про захист праві людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Дії відповідача щодо нез'явлення в засідання суду та неподання витребуваних судом доказів, розцінюються господарським судом як зловживання процесуальними правами.

Позивачем в судовому засіданні 14.12.2017 подано клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

Відповідач в судове засідання 14.12.2017 не з'явився, письмовий відзив на позовну заяву не подав.

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

В судовому засіданні 14.12.2017, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

13.04.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма «ТДК» (оптовий покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Систем Активс» (оптовий продавець, відповідач) було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 89/04-17-ПГ (далі - договір).

Відповідно до 1.1 договору оптовий продавець зобов'язується передати у власність оптового покупця природний газ, приведений до стандартних умов (t) = 20° С, тиск газу (Р) = 760 мм ртутного стовпчика (101,325 кПа), а оптовий покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ, в порядку та на умовах, визначених в договорі.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором природний газ повністю не поставив, в зв'язку з чим позивач вимагає повернення сплачених коштів та нарахував штрафні санкції.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 2.1 договору строки передачі газу у відповідному місяці передачі (далі -місяць передачі), визначаються сторонами у додаткових угодах до договору.

Обсяг газу, що підлягає передачі оптовим продавцем оптовому покупцеві за договором (далі - договірний обсяг), а також, ціна за 1 (одну) тисячу куб. м. газу, визначається та узгоджується сторонами у додаткових угодах до договору (п. 2.2. договору).

Відповідно до п. 2.3.2 договору обсяги переданого газу у відповідному місяці передачі газу визначаються в акті приймання-передачі газу (обсяг газу).

Згідно пункту 3.1. договору оптовий продавець передає оптовому покупцю газ у фізичних та/або віртуальних точках входу/виходу газотранспортної системи або в ПСГ (пункти приймання-передачі), визначених оператором ГТС відповідно до правил Кодексу газотранспортної системи та розміщених на офіційному веб-сайті оператора ГТС. Фізичні та/або віртуальні точки входу/виходу, в яких здійснюється приймання-передача газу у відповідному місяці передачі (із зазначенням ЕІС-кодів таких точок) визначаються сторонами у додаткових угодах.

Пунктом 3.3. договору передбачено перехід права власності на газ від оптового продавця до оптового покупця в пункті передачі газу з дати підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі газу та комерційного акту приймання-передачі (далі - акти).

Згідно з п. 3.4 договору не пізніше 3 (трьох) робочих днів місяця, наступного за останнім днем передачі газу у відповідному місяці передачі газу, оптовий продавець зобов'язується надати оптовому покупцеві підписані та скріплені печаткою оптового продавця, 3 (три) примірника акту приймання-передачі, у якому зазначаються фактичні обсяги переданого газу, а також підписані та скріплені печаткою оптового продавця 2 (два) примірника комерційного акту приймання-передачі, в якому зазначаються фактичні обсяги переданого газу та фактична вартість переданого газу.

Також, в цілях цього пункту, останнім днем передачі газу у відповідному місці передачі газу вважається день, в якому оптовий продавець передав оптовому покупцю обсяг газу, призначений до передачі у такому місяці передачі та зазначений у додатковій угоді, що встановлює та визначає обсяг газу.

Ціна на газ, який підлягає передачі, визначається сторонами у додаткових угодах до договору (п. 4.1. договору).

Загальна ціна договору складається із загальної вартості газу, переданого оптовому покупцю за весь період дії договору (п. 4.2. договору).

Відповідно до п. 5.1 договору оплата за газ проводиться оптовим покупцем грошовими коштами на банківський рахунок оптового продавця, зазначений у Розділі 11 цього договору, шляхом перерахування грошових коштів в порядку, визначеному сторонами у додаткових угодах до договору.

Додатковими угодами № 5 від 07.08.2017, № 6 від 09.08.2017, № 7 від 10.08.2017, № 8 від 15.08.2017 сторони визначили наступне:

- період передачі газу оптовим продавцем оптовому покупцю по даному договору - вересень 2017 року;

- обсяг газу за вказаний період - 4 (чотири) мільйони куб. метрів газу;

- ціна за одну тисячу кубічних метрів газу в вищевказаному місяці передачі, визначена додатковими угодами № 5 від 07.08.2017, № 6 від 09.08.2017, № 7 від 10.08.2017 в розмірі 6.800,00 грн. з ПДВ та додатковою угодою № 8 від 15.08.2017 в розмірі 7.100,00 грн. з ПДВ.

Як вбачається з пункту 5 додаткових угод до договору, оплата за газ проводиться оптовим покупцем грошовими коштами на банківський рахунок оптового продавця шляхом перерахування грошових коштів в повному обсязі в термін:

до 07.08.2017 включно (додаткова угода № 5 від 07.08.2017); до 09.08.2017 включно (додаткова угода № 6 від 09.08.2017); до 10.08.2017 включно (додаткова угода № 7 від 10.08.2017); до 15.08.2017 включно (додаткова угода № 8 від 15.08.2017).

Оплата за природний газ вересня 2017 року здійснювалась оптовим покупцем на виконання своїх договірних зобов'язань визначених договором і додатковими угодами до нього і, на підставі рахунків на оплату, складених оптовим продавцем - ТОВ «Систем Активс»:

№ 216 від 07.08.2017 на суму 6.800.004,00 грн. з ПДВ;

№ 218 від 09.08.2017 на суму 6.800.004,00 грн. з ПДВ;

№ 220 від 10.08.2017 на суму 6.800.004,00 грн. з ПДВ;

№ 229 від 15.08.2017 на суму 7.100.004,00 грн. з ПДВ.

Факт виконання договірних зобов'язань отовим покупцем щодо сплати за газ підтверджується наступними платіжними дорученнями:

№ 943 від 07.08.2017 з призначенням платежу - оплата за газ природний вересня 2017 року згідно договору № 89/04-17-ПГ від 13.04.2017 та рахунку № 216 від 07.08.2017, на суму 6.800.004,00 грн.;

№ 946 від 09.08.2017 з призначенням платежу - оплата за газ природний вересня 2017 року згідно договору № 89/04-17-ПГ від 13.04.2017 та рахунку № 218 від 09.08.2017 на суму 6.800.004,00 грн.;

№ 946 від 09.08.2017 з призначенням платежу - оплата за газ природний вересня 2017 року згідно договору № 89/04-17-ПГ від 13.04.2017 та рахунку № 218 від 09.08.2017 на суму 6.800.004,00 грн.;

№ 948 від 10.08.2017 з призначенням платежу - оплата за газ природний вересня 2017 року згідно договору № 89/04-17-ПГ від 13.04.2017 та рахунку № 218 від 09.08.2017 на суму 100.000,00 грн.;

№ 967 від 15.08.2017 з призначенням платежу - оплата за газ природний вересня 2017 року згідно договору № 89/04-17-ПГ від 13.04.2017 та рахунку № 229 від 15.08.2017 на суму 7.100.004,00 грн.

Отже, загалом оптовим покупцем було сплачено оптовому продавцю грошових коштів за природний газ вересня 2017 року на загальну суму 27.500.016,00 грн.

Відповідно до ч. 1. ст. 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з приписами статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором природний газ в повному обсязі позивачу не поставив.

Матеріали справи свідчать, що відповідач передав, а позивач прийняв природний газ у вересні 2017 року лише в обсязі 600,00 (шістсот) тисяч кубічних метрів, за ціною 6.800,00 грн. з ПДВ, за 1 000 куб. м., на загальну суму 4.080.002,40 грн. з ПДВ, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу № 251 від 30.09.2017, який підписано та скріплено печатками обох сторін.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов'язання, внаслідок якої припиняється зобов'язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов'язання (постанова Вищого господарського суду України від 18.01.2010, справа № 42/423).

В матеріалах справи наявна вимога № 1310-01 від 13.10.2017, в якій позивач просить повернути кошти за непоставлений газ в сумі 27.500.016,00 грн. дана вимога направлена позивачем відповідачу рекомендованою кореспонденцією 13.10.2017, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком № 01114 від 13.10.2017.

У пункті 6.3. договору сторони узгодили, що у випадку невиконання оптовим продавцем зобов'язань щодо передачі обсягів газу, за умови відсутності у оптового покупця заборгованості за цим догвором, оптовий продавець зобов'язується повернути. протягом трьох робочих днів з дня пред'явлення пимьсової вимоги на повернення коштів, на поточний рахунок оптового покупця, зазначений у розділі 11 цього договору, грошові кошти, сплачені оптовим покупцем на користь оптового продавця, за обсяг газу у відповідності місяці передачі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 23.420.013,60 грн. коштів (27.500.016,00 грн. - 4.080.002,40 грн.).

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки природний газ повністю не поставив, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

При цьому, відповідно до п. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України всі правочини щодо забезпечення виконання зобов'язань боржника перед кредитором повинні здійснюватися виключно у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Згідно ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч. 4 ст. 213 Господарського кодексу України штраф як різновид неустойки, може бути встановлений договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, пені та штрафу не суперечить статті 61 Конституції України.

Відповідно до п. 6.3 договору у випадку невиконання оптовим продавцем свого зобов'язання щодо повернення грошових коштів сплачених оптовим покупцем, оптовий продавець сплачує оптовому покупцю неустойку за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується неустойка від суми неповернутих/несвоєчасно повернутих оптовому покупцю грошових коштів та додатково - штраф у розмірі 5% (п'ять відсотків) від суми неповернутих/несвоєчасно повернутих Оптовому покупцю грошових коштів.

Пунктом 6.6. договору передбачено, що у разі неналежного виконання оптовим продавцем зобов'язань за даним договором щодо обсягів та/або строків передачі природного газу, Оптовий продавець зобов'язаний сплатити оптовому покупцю штраф у розмірі 10% (десять відсотків) вартості непоставленого (недопоставленого/несвоєчасно поставленого) обсягу газу.

При укладанні договору сторони визначили розмір відповідальності за порушення зобов'язання щодо повернення коштів за непоставлений природний газ та за прострочення поставки газу.

В зв'язку з тим, що взяті на себе зобов'язання щодо повернення грошових коштів відповідач своєчасно не виконав, він повинен сплатити позивачу, неустойку та штраф відповідно до умов договору, розмір якої становить 121.270,75 грн. та відповідно 1.171.000.00 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення з відповідача неустойки в розмірі 121.270,75 грн. та 1.171.000.00 грн. штрафу у розмірі 5% від суми несвоєчасно повернутих коштів обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Оскільки прострочення з постачання природного газу мало місце, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 2.342.000,00 грн. штрафу у розмірі 10% від вартості недопоставленого природного газу (за обґрунтованими розрахунками).

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «ТДК» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Систем Активс» (01030, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 52, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «ТДК» (61024, м. Харків, вул. Гуданова, 16, офіс 8, ) 23.420.013 (двадцять три мільйона чотириста двадцять тисяч тринадцять) грн. 60 коп. сплачених за непоставлений газ, 121.270 (Сто двадцять одна тисяча двісті сімдесят) грн. 75 коп. неустойки, 1.171.000 (один мільйон сто сімдесят одна тисяча) грн. 00 коп. штрафу у розмірі 5% від суми несвоєчасно повернутих коштів, 2.342.000 (два мільйона триста сорок дві тисячі) грн.00 коп. штрафу у розмірі 10% від вартості недопоставленого обсягу газу, 240.000 (двісті сорок тисяч) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 21.12.2017.

СуддяВ.В.Сівакова