РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2017 р. Справа № 918/519/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Василишин А.Р.

судді Розізнана І.В. ,

судді Грязнов В.В.

при секретарі Першко А.А.

розглянувши матеріали апеляційної скарги підприємства об'єднання громадян (релігійна організація, профспілка) "Святобор Л" на рішення господарського суду Рівненської області від 25 вересня 2017 року в справі № 918/519/17 (суддя Войтюк В.Р.)

за позовом Сарненської міської ради Рівненської області

до підприємства об'єднання громадян (релігійної організації, профспілки) "Святобор Л"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Управління Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області

про зобов'язання відшкодувати матеріальну шкоду

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність №02/16-36 від 06 січня 2017 року);

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність від 05 грудня 2017 року); ОСОБА_3 (довіреність від 05 жовтня 2017 року);

третьої особи - не з'явився.

Заяв про відвід (самовідвід) судді (суддів) та секретаря судового засідання, з підстав, визначених статтями 35-37 ГПК України не надходило. Клопотань про роз'яснення прав та обов'язків, відповідно до статті 205 ГПК України, не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Сарненська міська рада Рівненської області (надалі - Позивач) звернулася в господарського суду Рівненської області з позовом до підприємства об'єднання громадян (релігійної організації, профспілки) "Святобор Л" (надалі - Відповідач) про зобов'язання відшкодувати матеріальну шкоду.

Також ухвалою суду першої інстанції від 25 липня 2017 року (том 1, а.с.1) до участі у справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача - Управління Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області (надалі - Третя особа).

Суд констатує, що позовні вимоги Позивача обґрунтовані тим, що в період з 10 травня 2017 року по 06 червня 2017 року Третьою особою проведено позапланову виїзну ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Позивача за період з 01 січня 2015 року по 31 березня 2017 року, за результатами якої встановлено, що Відповідачем при складанні та узгодженні договірних цін на виконання будівельно-монтажних робіт для Позивача, на стадії укладання, виконання договорів завищено їх вартість на суму витрат (ПДВ у розмірі 20 %), які фактично Відповідачем не здійснювались (не нараховувалися та не сплачувалися), що у подальшому призвело до завищення вартості виконаних будівельно-монтажних робіт у актах приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в до вищевказаних договорів та довідках про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форми КБ-3). Внаслідок цього Відповідачем завдано матеріальну шкоду Позивачу на загальну суму 710 506 грн 39 коп., що й стало підставою для звернення Позивача з даним позовом.

Рішенням господарського суду від 25 вересня 2017 року позов було задоволено повністю.

Приймаючи вищевказане рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що з наявних матеріалів справи було встановлено, що факт зайво сплачених грошових коштів в розмірі 710 5016 грн 39 коп.. встановлено на підставі проведеної позапланової виїзної ревізії Третьої особи, за наслідками якої винесені вимоги про усунення порушень № 13-17-17/3559 від 16 червня 2017 року.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати (том 1; а.с. 171).

Ухвалою суду від 13 жовтня 2017 року (том 1, а.с. 173), з підстав, висвітлених в ній, апеляційну скаргу Відповідача було повернуто на підставі пунктів 2 та 3 частини 1 статті 97 ГПК України.

Після усунення обставин, що стали причиною повернення апеляційної скарги, Відповідач повторно звернувся до Рівненського апеляційного суду з апеляційною скаргою (том 1; а.с. 176-179), в якій з підстав, висвітлених в ній, просить суд змінити рішення місцевого господарського суду в частині обгрунтування підстав для задоволення позовних вимог, а саме щодо обгрунтування задоволення позову висновками проведеної позапланової ревізії Третьої особи та прийняти нове рішення, яким змінити підстави задоволення позовних вимог.

Мотивуючи апеляційну скаргу, Відповідач зазначає, що судом першої інстанції не наведено законодавчих та нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини між сторонами у даній справі, а лише здійснено посилання на перевірку проведену Третьою особою. Як вважає Відповідач, відсутність правового обгрунтування прийнятих висновків, є порушенням вимог статті 4 ГПК України та постанови Пленуму ВГСУ від 23 березня 2012 року №6 "Про судове рішення", зокрема, в частині наведення відповідних норм матеріального права.

Ухвалою суду від 17 жовтня 2017 року апеляційну скаргу прийнято до провадження, а справу призначено до слухання (том 1, а.с. 175).

На виконання вимог суду, викладених в ухвалі від 17 жовтня 2017 року, Позивач надіслав на поштову адресу суду відзив на апеляційну скаргу (том 2, а.с. 3-6), в якому вказав, що наведені Відповідачем в апеляційній скарзі підстави для скасування рішення суду першої інстанції є не обгрунтваними, а сама апеляційна скарга не містить належного обгрунтування порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права чи інших доводів, які б надали підстави для висновків про незаконність судового рішення і як наслідок, необхідність його зміни судом апеляційної інстанції.

Разом з тим, 16 листопада 2017 року від Відповідача надійшло доповнення до апеляційної скарги (том 2, а.с.10-13), в якому Відповідач зазначив, що ним у ході господарської діяльності було укладено ряд договорів підряду щодо надання ремонтно-будівельних послуг Позивачу, які, відповідно до підпункту б пункту 185.1 статті 185 ПК України, є об'єктом оподаткування податком на додану вартість та відповідно до приписів статті 194 ПК України оподатковуються за ставкою 20 відсотків бази оподаткування, яка додається до ціни послуг. Тобто, як вважає Відповідач, включення Позивачем будівельних робіт у ціну робіт суми ПДВ зумовлено чинним податковим законодавством України.

Крім того, у даному доповненні, Відповідач просив суд витребувати у Третьої особи ухвалу суду щодо проведення перевірки правильності та нарахування сум ПДВ, а також витребувати від правоохоронних органів та органів прокуратури наявні документи щодо перевірки податковим органом Відповідача щодо правомірності нарахування та сплати ПДВ з пільговим оподаткуванням.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши дане клопотання Відповідача про витребування доказів зазначає наступне.

Відповідно до статі 38 ГПК України (що діяла на момент розгляду даного клопотання), сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Однією з необхідних умов задоволення клопотання про витребування доказів є неможливість самостійно подати необхідні для розгляду справи докази. При цьому, обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.

Враховуючи те, що Відповідач в клопотанні не обґрунтовано, що зазначені докази відносяться до предмету доказування і відповідають принципу допустимості доказів, тому судова колегія прийшла до висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити.

На виконання вимог суду, викладених в ухвалі від 17 жовтня 2017 року, Позивач надіслав на електронну адресу суду копію витягу з ЄДРПОУ, який долучений судом до матеріалів справи (том 2, а.с. 72-75).

21 листопада 2017 року на адресу суду від Позивача надійшли додаткові пояснення на подані документи Відповідачем по справі (том 2; а.с. 77-82), в яких Позивач зазначив, що при укладення договорів підряду Відповідач був зобов'язаний повідомити Позивача про наявну податкову пільгу та вказати її у відповідних документах (актах виконаних робіт). Крім того, Позивач також вказав, що в зв'язку з тим, що додаткові пояснення до апеляційної скарги згідно вимог ГПК України не можуть змінювати вимоги самої апеляційної скарги, а тому куруючись розділом XII ГПК України Позивач просить не брати до уваги вимоги Відповідача, вказаних у додаткових поясненнях та не розглядати їх в апеляційному провадженні.

Водночас, 22 листопада 2017 року від Відповідача надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких, зокрема, Відповідач просить долучити до матеріалів справи: копію постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 березня 2009 року; копію ухвали Вищого адміністративного суду України від 15 липня 2008 року; копію ухвали Вищого адміністративного суду України від 10 грудня 2012 року. Відповідач обгрунтовує це тим, що дані процесуальні документи, на думку Відповідача, підтверджують те, що підприємства громадських організації інвалідів мають спеціальний режим оподаткування, відмінний від загального (том 2; а.с. 83-90).

Ухвалою суду від 22 листопада 2017 року (том 2; а.с. 99), з підстав, викладених в ній, розгляд справи було відкладено та витребувано у сторін ряд доказів та пояснень.

На виконання вимог суду, викладених в ухвалі від 22 листопада 2017 року, Відповідач надіслав на адресу суду уточнення до апеляційної скарги з додатками (том 2; а.с.100-117), в яких вказав, що звертаючись до суду апеляційної інстанції від імені Відповідача, в апеляційній скарзі представник ОСОБА_4, не оскаржуючи резолютивну частину рішення просив суд внести зміни до мотивувальної частини оспорюваного рішення в частині визначення підстав задоволення позовних вимог. При цьому, як зазначає Відповідач, на обгрунтування зазначених вимог, представник Відповідача посилається на доводи, які свідчать про правомірність дій Позивача у спірних відносинах, а відповідно, і про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Як зазначає Відповідач у вищевказаних уточненнях до апеляційної скарги, дані дії представника Відповідача були розцінені керівництвом Відповідача, як перевищення наданих повноважень, оскільки спотворюють правову позицію Відповідача, як сторони у господарському процесі та протирічать змісту завдань та меті представництва. З урахуванням вищевказаного, Відповідач просить прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Суд констатує, що 18 грудня 2017 року від Третьої особи надійшла заява про відкладення розгляду справи (том 2; а.с. 121-124) у зв'язку з тим, що уповноважений представник Третьої особи знаходиться у відпустці, що унеможливлює забезпечення представництва інтересів Третьої особи в даному судовому засіданні. Також в поданій заяві Третя особа зазначила, що на адресу Третьої особи лише 13 грудня 2017 року надійшли уточнення до апеляційної скарги Відповідача, які потребують додаткового опрацювання та надання пояснень.

Дослідивши дане клопотання, колегія Рівненського апеляційного господарського суду приходить до висновку про неможливість його задоволення з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що судом прийнято апеляційну скаргу до провадження (за новим ГПК України ця процесуальна дія є відкриттям апеляційного провадження у справі) ухвалою від 17 жовтня 2017 року (том 1; а.с. 175).

При цьому суд констатує, що за змістом частини 1 статті 69 ГПК України (що діяв на момент прийняття апеляційної скарги) спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

В силу дії частини 3 статті 69 ГПК України (що діяв на момент прийняття апеляційної скарги) у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Суд наголошує на тому, що під час дії попереднього ГПК України (що діяв до 14 грудня 2017 року включно) до суду не надходило клопотання про продовження строку розгляду апеляційної скарги, а отже двомісячний строк, визначений даною нормою права закінчився 18 грудня 2017 року (з урахуванням вихідних днів).

Разом з тим, в силу дії нового ГПК України, а саме частини 1 статті 273: апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

З урахуванням нової норми процесу, строк розгляду даної апеляційної скарги залишився незмінним і закінчується 18 грудня 2017 року.

Відтак, суд констатує, що подаючи відповідну заяву та обгрунтовуючи її статтею 216 ГПК України (в новій редакції), Третя особа не врахувала, що таке відкладення призведе до порушення строків розгляду апеляційної скарги (при цьому суд наголошує, що дана норма передбачає можливість оголошення перерви, саме в межах строків розгляду справи, встановлених цим Кодексом; як і частина 2 статті 202 цього Кодексу, на котру при відкладенні відсилає частина 1 статті 216 ГПК України).

Водночас, зміст вищевказаних норм процесу свідчить про те, що законодавець, приймаючи дану норму, вивів як обов'язкову умову здійснення розгляду справ апеляційних та касаційних скарг в строки їх розгляду (без перевищення даних строків) і в силу дії частини 2 статті 202 не надав суду можливості відкласти розгляд, у разі коли це призведе до порушення даного строку.

Відтак, з огляду на закінчення строку розгляду апеляційною скарги Рівненський апеляційний господарський суд відмовляє Третій особі в задоволенні даної заяви.

Враховуючи усе вищевказане у даній судовій постанові, Рівненський апеляційний господарський суд вважає можливим розглядати апеляційну скаргу без участі уповноваженого представника Третьої особи, за наявними с праві матеріалами.

В судовому засіданні від 18 грудня 2017 року представники Відповідача підтримали доводи, висвітлені в апеляційній скарзі, додаткових поясненнях та уточненнях до додаткових пояснень, та з підстав, висвітлених в ній, просять суд рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні від 18 грудня 2017 року представник Позивача заперечив щодо доводів, висвітлених в апеляційній скарзі, вважає її безпідставною та необгрунтованою, а тому просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання від 18 грудня 2017 року представник Третьої особи не прибув.

Заслухавши представників Позивача та Відповідача, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що її слід задоволити, а оскаржуване рішення скасувати.

Враховуючи те, що розгляд даної справи розпочинався і проводився (окрім останнього судового засідання від 18 грудня 2017 року) за нормами попереднього ГПК України (згідно частини 2 статті 101), апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі, а відтак суд виходив з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 18 січня 2015 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір № 17 на виконання робіт по реконструкції покрівлі житлового будинку по вул. Набережна, буд. 7 в м. Сарни Рівненської області, згідно пункту 1.1 якого, Відповідач зобов'язався виконати Позивачу роботи по капітальному ремонту, а Позивач зобов'язався прийняти і оплатити таку роботу.

Згідно пунктів 3.1 та 3.2 договору №17, договірна ціна становила 1 235 251 грн 20 коп., у тому числі ПДВ в розмірі 205 875 грн 20 коп..

Додатковим договором від 06 травня 2016 року № 1 до договору №17, внесено зміни в частині зменшення суми договору на 245 115 грн, за наслідками котрого пункт 3.1 викладено в такій редакції: договірна ціна Договору №17 становила 990 136 грн 20 коп., у тому числі ПДВ в розмірі 165 022 грн 70 коп..

В актах приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) та довідках про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форми № КБ-3) сторони погодили, що роботи по реконструкції покрівлі житлового будинку по вул. Набережна, буд. 7 виконано на загальну суму 990 136 грн 10 коп., у тому числі ПДВ в розмірі 165 022 грн 68 коп..

Дані умови договору №17 та виконання договору в описаних вище обсягах сторонами не заперечувались.

Також з матеріалів справи вбачається, що 10 вересня 2015 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір №335 на виконання робіт по капітальному ремонту житлового будинку по вул. Героїв Берестечка, буд. 4 в м. Сарни Рівненської області, за умовами пункту 1.1 якого Відповідач зобов'язався виконати Позивачу роботи по капітальному ремонту, а Позивач зобов'язався прийняти і оплатити таку роботу.

Згідно пунктів 3.1 та 3.2 договору №335, договірна ціна становила 272 466 грн, у тому числі ПДВ в розмірі 45 411 грн.

Додатковим договором від 01 грудня 2015 року №1 до пункту 3.1 договору №335 внесено зміни в частині збільшення суми договору на 15 231 грн 60 коп, за наслідками яких даний пункт викладено в такій редакції: «Ціна договору становить 287 697 грн 60 коп. з ПДВ».

В актах приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) та довідках про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форми № КБ-3в) сторони погодили, що Відповідачем виконано роботи на загальну суму 287 697 грн 60 коп, у тому числі ПДВ в розмірі 47 949 грн 60 коп..

Дані умови договору №335 та виконання договору в описаних вище обсягах сторонами не заперечувались.

Разом з тим, 15 жовтня 2015 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір №426 на виконання робіт по капітальному ремонту покрівлі житлового будинку по вул. Героїв Берестечка, буд. 6 в м. Сарни Рівненської області, згідно пункту 1.1 якого Відповідач зобов'язався виконати Позивачу роботи по капітальному ремонту, а Позивач зобов'язався прийняти і оплатити таку роботу.

Згідно пунктів 3.1 та 3.2 договору №426 договірна ціна становила 250 881 грн 60 коп., у тому числі ПДВ в сумі 41 813 грн 60 коп..

В актах приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) та довідках вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форми № КБ-3) сторони погодили, що роботи по капітальному ремонту покрівлі житлового будинку виконано на загальну суму 242 126 грн 40 коп., у тому числі ПДВ - 40 354 грн 40 коп..

Дані умови договору №426 та виконання договору в описаних вище обсягах сторонами не заперечувались.

Водночас, суд констатує, що 15 жовтня 2015 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір №427 на виконання робіт по капітальному ремонту покрівлі житлового будинку по вул. Широка, буд. 43 в м. Сарни Рівненської області, згідно пункту 1.1 якого, Відповідач зобов'язався виконати Позивачу роботи по капітальному ремонту, а Позивач зобов'язався прийняти і оплатити таку роботу.

Згідно пункту 3.1 та 3.2 договору №427, договірна ціна становила 492 710 грн 40 коп., у тому числі ПДВ - 82 118 грн 40 коп..

Додатковим договором від 21 грудня 2015 року №1 до пункту 3.1 договору №427 внесено зміни в частині збільшення суми договору на 34 548 грн, за наслідками котрих пункт викладено в наступній редакції «Договірна ціна договору становить 527 258 грн 40 коп. з ПДВ - 87 876 грн 40 коп.».

В актах приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) та довідках про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форми № КБ-3) сторони погодили, що виконано роботи по капітальному ремонту покрівлі житлового будинку на загальну суму 527 258 грн 40 коп., у тому числі ПДВ - 87 876 грн 40 коп..

Дані умови договору №427 та виконання договору в описаних вище обсягах сторонами не заперечувались.

11 грудня 2015 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір №537 на виконання робіт по капітальному ремонту покрівлі житлового будинку по вул. Бєлгородська, буд. 21 в м. Сарни Рівненської області, за умовами пункту 1.1 якого Відповідач зобов'язався виконати Позивачу роботи по капітальному ремонту, а Позивач зобов'язався прийняти і оплатити таку роботу.

Згідно пункту 3.1 та 3.2 договору №537 договірна ціна становила 265 952 грн 40 коп., у тому числі ПДВ - 44 325 грн 40 коп..

Додатковим договором від 28 січня 2016 року №2 до договору №537 сторони погодили, що: оскільки в 2015 році відповідно до Договору №537 від 11 грудня 2015 року було проведено розрахунки за виконані роботи в сумі 175 977 грн 60 коп., то ціна договору на 2016 рік складала 89 974 грн 80 коп..

В актах приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) та довідках про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форми № КБ-3) сторони погодили, що виконано роботи по капітальному ремонту покрівлі житлового будинку на загальну суму 265 837 грн 50 коп., у тому числі ПДВ - 44 306 грн 25 коп..

Дані умови договору №537 та виконання договору в описаних вище обсягах сторонами не заперечувались.

01 квітня 2016 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір №113 про виконання робіт по капітальному ремонту покрівлі житлового будинку по вул. Робітничій, 12 А в м. Сарни Рівненської області, за умовами пункту 1.1 якого Відповідач зобов'язався виконати Позивачу роботи по капітальному ремонту, а Позивач зобов'язався прийняти і оплатити таку роботу.

Згідно пункту 3.1 та 3.2 договору №113, договірна ціна становила 285 590 грн 40 коп., у тому числі ПДВ в розмірі 47 598 грн 40 коп.. Також в даному договорі №113 визначено, що ціна договору №113 може бути змінена за взаємною згодою сторін.

В актах приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) та довідках про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форми № КБ-3) сторони погодили, що по цьому договору Відповідачем виконано роботи на загальну суму 281 286,96 грн, у тому числі ПДВ - 46 881,16 грн.

Дані умови договору №113 та виконання договору в описаних вище обсягах сторонами не заперечувались.

Також, 01 квітня 2016 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір №114 на виконання робіт по капітальному ремонту покрівлі житлового будинку по вул. Бєлгородська, 62 в м. Сарни Рівненської області, за умовами пункту 1.1 якого Відповідач зобов'язався виконати Позивачу роботи по капітальному ремонту, а Позивач зобов'язався прийняти і оплатити таку роботу.

Згідно пунктів 3.1 та 3.2 договору №114 договірна ціна договору становила 326 995,20 грн, у тому числі ПДВ - 54 499,20 грн.

В актах приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) та довідках про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форми № КБ-3) сторони погодили, що роботи по капітальному ремонту покрівлі житлового будинку по вул. Бєлгородська, 62 виконано на загальну суму 326 992,35 грн, у тому числі ПДВ - 54 498,73 грн.

Дані умови договору №114 та виконання договору в описаних вище обсягах сторонами не заперечувались.

25 травня 2016 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір №200 на виконання робіт по капітальному ремонту тротуару по вул. Мічуріна в м. Сарни Рівненської області, за умовами якого Відповідач зобов'язався виконати Позивачу роботи по капітальному ремонту, а Позивач зобов'язався прийняти і оплатити таку роботу.

Згідно пунктів 3.1 та 3.2 договору №200, договірна ціна договору становила 242 926 грн 80 коп., у тому числі ПДВ в розмірі 40 487 грн 80 коп..

В актах приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) та довідках про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форми № КБ-3) сторони погодили, що роботи по капітальному ремонту тротуару виконано на загальну суму 227 617,04 грн, у тому числі ПДВ 37936,17 грн.

Дані умови договору №200 та виконання договору в описаних вище обсягах сторонами не заперечувались.

27 липня 2016 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір №317 на виконання робіт по реконструкції покрівлі житлового будинку по вул. Набережна, 8 в м. Сарни Рівненської області, за умовами пункту 1.1 якого Відповідач зобов'язався виконати замовнику роботи по реконструкції покрівлі житлового будинку, а Позивач зобов'язався прийняти і оплатити таку роботу.

Згідно пунктів 3.1 та 3.2 договору №317 договірна ціна договору становила 1 222 068 грн, у тому числі ПДВ 203 678 грн.

В актах приймання виконаних будівельних робіт (форма № КБ-2в) та довідках про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форми № КБ-3) сторони погодили, що роботи по капітальному ремонту тротуару виконано на загальну суму 1 128 486,00 грн, у тому числі ПДВ 188 081 грн.

22 вересня 2016 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір №381, за умовами якого Відповідач продав, а Позивач купив пандус, в кількості і за ціною, зазначеною в накладній. Сума договору 35 000,00 грн, в тому числі 20% ПДВ 5 833 грн 32 коп. (п. 1.1. договору).

Згідно пункту 2.2 договору №381 Позивач взяв на себе зобовязання прийняти товар від Відповідача і здійснити за нього оплату в строки і порядку, передбачені цим договором.

В свою чергу даний товар прийнято Позивачем і оплачено Відповідачу за платіжним дорученням від 23 вересня 2016 року №1 на підставі накладної (в розмірі 35 000 грн, в тому числі 20% ПДВ 5 833 грн 32 коп.).

Вищеописані обставини сторонами не заперечуються.

Суд констатує, що предметом договорів, є виконання робіт з реконструкції та будівництва на об'єктах Позивача.

Сторони не заперечують, що Відповідачем виконано, а Позивачем прийнято роботи.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що Відповідачем були належним чином виконані взяті на себе зобов'язання щодо виконання робіт за вищевказаними договорами. Про належне виконання Відповідачем своїх зобов'язань за договорами свідчить також відсутність з боку Позивача претензій та повідомлень про порушення Відповідачем умов договорів. Виконані Відповідачем роботи були повністю оплачені Позивачем.

Отже, судом встановлено та сторонами підтверджено, що зобов'язання за спірними договорами виконанні в повному обсязі.

Претензії у Позивача виникли згодом, в зв'язку з складенням Третьою особою відповідного акту. При цьому суд зауважує, що збитки, котрі визначила Третя особа, по своїй природі, визначені Третьою особою з норм податкового законодавства.

Суд констатує, що Третя особа в своєму акті №13-17-19-06/20 від 06 червня 2017 року вказувала на безпідставність включення Відповідачем в ціну ПДВ та визначила, що саме таким включенням Відповідач наніс Позивачу шкоду (збитки) на загальну суму 710 506 грн 39 коп., а також не виконав дій, визначених Третьою особою, як суб'єктом владних повноважень. В той же час, в даній справі Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення шкоди (збитків) та аргументував свій позов статтею 224 ГК України.

Згідно статті 224 ГК України: учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено; під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

З огляду на усе вищевказане в даній судовій постанові, суд констатує, що в даній справі суд досліджує наявність чи відсутність підстав для стягнення (відшкодування) збитків у сфері господарювання за статтею 224 ГК України. Водночас, суд констатує неможливість встановлення господарським судом питань щодо законності включення чи не включення ПДВ до ціни в описаних вище відносинах сторін, адже дані спори (питання) (як і питання виконання Відповідачем вказівок Третьої особи, щодо усунення чи не усунення визначених Третьою особою (як порушень) включень ПДВ до ціни з несплатою даних сум в подальшому до Держбюджету; питання законності акту Третьої особи) не можуть встановлюватися в справі про стягнення збитків за статтею 224 ГК України, а можуть вирішуватися у відповідних адміністративних спорах (що в то й же час підтверджується і відповідною практикою адміністративних судів. що додані до матеріалів справи).

В той же час суд констатує, що 07 червня 2017 року Позивачем підписано вищеописаний акт ревізії із запереченнями, а 13 червня 2017 року отримано другий примірник акту з додатками. Крім того, 19 червня 2017 року Позивачем подано заперечення до акту.

Разом з тим, колегія апеляційного суду констатує, що в судовому засіданні від 18 грудня 2017 року представники Відповідача вказали, що Відповідачем подано до адміністративного суду позовну заяву про визнання даного акту недійсним, проте вказано, що на час проведення судового засідання (котре проводиться, як вказано вище у постанові в останній день строку розгляду апеляційної скарги) адміністративним судом ще не прийнято даний позов. Відтак, апеляційний господарський суд констатує неможливість зупинення провадження по даній справі до вирішення іншої справи (в даному разі про визнання акту недійсним), що розглядається в порядку адміністративного судочинства (на підставі пункту 5 частини 1 статті 227 ГПК України), адже для вчинення відповідної дії в суду немає доказів прийняття такої справи (для встановлення факту розгляду справи).

Як вже вказано вище у даній судовій постанові і вбачається зі змісту позовної заяви та доданих до неї доказів Позивачем визначається те, що підставою для стягнення з Відповідача 710 506 грн 39 коп. при виконанні будівельно-монтажних робіт у вартість робіт Відповідачем було включено витрати - ПДВ, які фактично він не ніс.

В свою чергу, підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога Позивача. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондується зі способами захисту права, які визначені, наприклад, у статті 16 ЦК України. Під способами захисту прав слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення.

Аналіз частини 2 статті 224 ГК України вказує на те, що під збитками розуміються втрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, яка управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

В позовній заяві Позивачем не конкретизовано, який саме збиток Позивач наніс, в розумінні даної статті. Водночас, представник Позивача у судовому засіданні на запитання суду з цього приводу вказав, що ним розуміються витрати, зроблені Позивачем на оплати ПДВ по договорах.

В той же час суд наголошує на тому, що дана стаття, окрім всього, передбачає, що для відшкодування збитків у сфері господарювання потрібно довести, що діями іншої сторони порушено його права або законний інтерес та реальність порушення господарського зобов'язання (а не норм, зокрема, ПК України щодо оподаткування, які за вищеописаним актом намагається довести Позивач).

При цьому суд констатує, що в поданій позовній заяві вказується лише про сплату ним по договірних відносинах з Відповідачем ПДВ, про те, по суті, не доводить належними і допустимими доказами реальності понесення ним внаслідок цього збитків у сфері господарювання. Так, Позивачем не доведено, що ця купівля послуг та товарів при зазначенні в ній ПДВ реально завищило ціну таких товарів та послуг та не довів, що при такому не включенні він реально міг отримати дані роботи та товари за меншою сумою (не доведено, наприклад, що різниця на ринку товарів та послуг у відповідний період на відповідні послуги та товари була пропорційна включеній ціні ПДВ, тощо).

Що ж до реальності порушення господарського зобов'язання, то суд констатує наступне.

Пунктом 3 статті 3, статті 627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За положеннями частин 1 та 2 статті 837, частини 1 статті 843, частини 1 статті 844, частини 2 статті 845 ЦК України: за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу; договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові; у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення; ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі; якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником; якщо фактичні витрати підрядника виявилися меншими від тих, які передбачалися при визначенні ціни (кошторису), підрядник має право на оплату роботи за ціною, встановленою договором підряду, якщо замовник не доведе, що отримане підрядником заощадження зумовило погіршення якості роботи.

Згідно статті 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Статтею 877 ЦК України визначено, що підрядник зобов'язаний здійснювати будівництво та пов'язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт.

Згідно зі статті 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями статті 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Судом апеляційної інстанції на підставі правової оцінки умов договорів підряду встановлено, що умови, викладені в договорах, були визначені та погоджені сторонами. Вказані договори містять умови про предмет, ціну та строк їх дії (умови, що є обов'язковими згідно зі статті 180 ГК України), та інші умови, жодна з яких не суперечить чинному законодавству.

При цьому, як зазначалося вище, сторони і не заперечують, що дані зобов'язання виконані відповідно до умов укладених ними ж договорів.

З огляду на те, що апеляційним судом не встановлено, а Позивачем не доведено існування розбіжностей між вартістю будівельних робіт, зазначених у договорах, з вартістю виконаних робіт в сторону їх збільшення (виконання на більшу суму, ніж визначено в договорі), яка зазначена в актах приймання виконаних будівельних робіт, а їх вартість, яка відображена в цих актах, не виходить за межі договірних цін, локальних кошторисів, підсумкових відомостей ресурсів, довідок про вартість виконаних будівельних робіт /та витрат/, колегія суддів приходить до висновку про дотримання сторонами такої істотної умови, як ціна договору.

При цьому ж суд констатує, що сторонами не вносилося зміни до договорів щодо включення в цю ціну договорів ПДВ. В той же час дані договори є виконані, на умовах, що в них визначені.

Відтак, суд констатує, що наявні доводи Позивача по суті спрямовані на зміну ціни в договорах після їх виконання сторонами, що згідно імперативних вимог частини 3 статті 632 ЦК України є неприпустимим.

Водночас, факт виконання цих договорів, прийняття даних робіт та товару та їх повна оплата, призводить суд до висновку про відсутність порушення саме господарського зобов'язання.

Приходячи до такого висновку, апеляційний суд також враховує і те, що укладені між сторонами договори в частині визначення договірної ціни не визнано недійсними повністю або частково з підстав її завищення, в зв'язку з чим, в силу вимог статті 204 ЦК України презюмується правомірність цих договорів в цілому, в тому числі і в частині такої істотної умови як ціна договору.

З огляду на приписи статей 627 та 629 ЦК України виявлені контролюючим органом у акті перевірки порушення не мають відношення до укладених між сторонами договорів будівельного підряду, не впливають на їх умови і не можуть їх змінювати. Поряд з тим, суд ще раз констатує, що визначені Третьою особою у акті та Позивачем у позовній заяві доводи щодо можливого порушення податкового законодавства, апріорі не є доказами порушення господарського зобов'язання або установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності в господарських відносинах.

При цьому суд звертає увагу, що Положенням "Про Державну аудиторську службу України", яке затверджене постановою КМУ №43 від 03 лютого 2017 року визначено, що Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Згідно вищевказаного Положення, основними завданнями Держаудитслужби, зокрема, є забезпечення формування і реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю та здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, досягнення економії бюджетних коштів.

Тобто, доказ, яким суд першої інстанції обумовлював свої доводи щодо задоволення позову про відшкодування збитків у сфері господарювання є актом органу владних повноважень. А отже, і визначені ним санкції апріорі не можуть бути господарськими, на переконання Рівненського апеляційного господарського суду.

Отже, судом звертається увага на те, що акт Третьої особи від 06 червня 2017 року №13-17-19-06/20 не є належним і допустимим доказом порушення Відповідачем господарських зобов'язань за договорами будівельного підряду, а також при здійснені купівлі товарів. При цьому, виявленні Третьою особою порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів та не можуть їх змінювати та бути доказом по справі про стягнення збитків за статею 224 ГК України, а є, зокрема, підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб у встановленому законом порядку.

Отже, враховуючи усе вищевикладене, судова колегія апеляційного суду приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними, спростовуються усім вищеописаним у даній судові постанові, а тому не підлягають до задоволення.

Усе вищевказане у даній судовій постанові, вказує на неповне зясування місцевим господарським судом всіх обставин справи, про невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, та про порушення господарським судом першої інстанції норм матеріального права що в силу дії пунктів 1, 3, 4 частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України є підставами для скасування оскаржуваного рішення господарського суду Рівненської області.

Відтак, Рівненський апеляційний господарський суд задовольняє апеляційну скаргу Відповідача та відмовляє Позивачу у задоволенні позову повністю. Водночас, суд скасовує оспорюване судове рішення.

Судові витрати за подачу позовної заяви та апеляційної скарги, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, суд покладає на Позивача (з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі).

Керуючись статтями 129, 269-270, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу підприємства об'єднання громадян (релігійна організація, профспілка) "Святобор Л" на рішення господарського суду Рівненської області від 25 вересня 2017 року в справі №918/519/17 задоволити.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 25 вересня 2017 року в справі №918/519/17 скасувати повністю.

3. Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

4. Стягнути з Сарненської міської ради Рівненської області (34500, м. Сарни, вул. Широка, 31; код 04057770) на користь Підприємства об'єднання громадян (релігійна організація, профспілка) "Святобор Л" (34500, м. Сарни, вул. Яворницького, 2/1; код 38439980) 11 723 грн 80 коп. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. Доручити господарському суду Рівненської області видати відповідний наказ.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

7. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

8. Справу №918/519/17 повернути до господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2017 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.