Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

13.12.2017 року Справа № 927/453/17

Позивач: Публічне акціонерне товариство Укртелеком, бульвар Шевченка, 18, м. Київ, 01601 в особі Чернігівської філії Публічного акціонерного товариства Укртелеком, проспект Миру, 28, м. Чернігів, 14000.

Відповідач: Управління соціального захисту населення Козелецької районної державної адміністрації, вул. Соборності, 27, м. Козелець, Чернігівська область, 17000.

Предмет спору: про стягнення 330282,75 грн.

Суддя Федоренко Ю.В.

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 1328 від 12.12.2016.

Від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 02-41 від 03.01.2017.

СУТЬ СПОРУ:

Рішення прийняте після оголошеної у судовому засіданні перерви на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У травні 2017 року позивач звернувся до господарського суду Чернігівської області з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Козелецької районної державної адміністрації про стягнення 330282,75 грн. заборгованості по компенсації вартості телекомунікаційних послуг наданих пільговим категоріям громадян у період з грудня 2015 року по 31 грудня 2016 року.

Відповідач позов не визнав. Зазначає, що у Державному бюджеті на 2016 рік не передбачено субвенцій місцевим бюджетам на надання пільг з послуг звязку, про що повідомлялось листами позивача. Також вказує на те, що між сторонами підписано акт звірки розрахунків на суму 28 470,35 грн., а визначена позивачем сума заборгованості по компенсації вартості телекомунікаційних послуг наданих пільговим категоріям громадян у сумі 330282,75 грн. не відповідає дійсності з огляду на те, що позивачем здійснено нарахування суми пільг визначеним категоріям громадян, які померли в 2015-2016 роках, втратили статус та вибули в інший район.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 16.05.2017 року позов задоволено повністю і стягнуто з Управління соціального захисту населення Козелецької районної державної адміністрації, на користь Публічного акціонерного товариства Укртелеком заборгованість у сумі 330282,75 грн. та 4954,24 грн. витрат зі сплати судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2017 р. рішення Господарського суду Чернігівської області від 16.05.2017 р. змінено. Позов задоволено частково. Стягнуто з Управління соціального захисту населення Козелецької районної державної адміністрації, на користь Публічного акціонерного товариства Укртелеком 327568 грн. заборгованості та 4913,52 грн. витрат зі сплати судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.10.2017 постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2017 та рішення господарського суду Чернігівської області від 16.05.2017 у справі № 927/453/17 скасовано, справу №927/453/17 передано на новий розгляд до господарського суду Чернігівської області.

В постанові Вищого господарського суду України від 09.10.2017, зокрема, зазначено, що суди попередніх інстанцій усупереч вимог ст.43 ГПК України не надали належної правової оцінки запереченням відповідача про відсутність субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам на відшкодування пільг окремим категоріям громадян за надані позивачем у спірний період послуги зв'язку, не впевнились у наявності відповідних бюджетних асигнувань для розрахунків сторін за надані та спожиті послуги.

Обмежившись установленням факту, що матеріали справи свідчать про не однократні звернення позивача до відповідача з проханням надати відповідну інформацію щодо пільгової категорії громадян, суди обох інстанцій без достатніх обґрунтувань відхилили доводи відповідача про відсутність таких громадян на території Козелецького району Чернігівської області, оскільки останні за твердженнями відповідача померли або вибули у інший район.

Відповідно до ч.1 ст.111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2017 справу № 927/453/17 передано на новий розгляд судді Федоренко Ю.В.

У письмових поясненнях від 28.11.2017 № 14-11/553 позивач зазначає, що до подачі позовної заяви до суду на адресу відповідача направлялась претензія на суму 330282,75 грн., відповіді від УСЗН Козелецької РДА отримано не було; заперечень щодо суми боргу та переліку осіб, які мають право на пільги надано не було. В судовому засіданні суду I інстанції питання про невідповідність суми до стягнення та включення до переліку осіб, які не мають права на пільги, не виникало. До апеляційної скарги відповідачем вже було додано перелік осіб, які втратили право на пільги, без надання належних та допустимих доказів на підтвердження фактів смерті пільговиків або вибуття їх у інший район. Після уточнення інформації та переліку осіб, ПАТ „Укртелеком було проведено коригування нарахувань пільговикам та відповідно зменшено розмір компенсації пільг за надані телекомунікаційні послуги на 2714,75 грн. в звязку з чим Київським апеляційним господарським судом при винесенні постанови від 21.06.2017 по даній справі сума заборгованості була зменшена на суму коригувань. Відповідач, мотивуючи свої дії відсутністю видатків у вигляді субвенцій з державного бюджету у Законі України „Про Державний бюджет України на 2016 р. на відшкодування витрат на послуги звязку по наданню пільг окремим категоріям населення, не проводив звірок розрахунків, не складав акти за формою № 3 пільга та не надавав інформації по особам, які втратили право на пільги, а зробити перерахунок без інформації від відповідача неможливо.

Крім того у вказаному письмовому поясненні позивач посилається на ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 617 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності. Також позивач посилається на постанову Верховного суду України від 22.03.2017 у справі № 905/2358/16, в якій зазначено про те, що відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобовязання. Позивач зауважує, що погашення боргу могло бути проведене відповідачем і з інших джерел, окрім надходження з державного бюджету, оскільки Законами України, що встановлюють пільги визначено, що відшкодування повинно проводитись не лише з державного, а також із місцевого бюджету, міжбюджетних трансферів та інших джерел, не заборонених законодавством.

У додатковому відзиві на позов від 24.11.2017 № 02-330 відповідач просить суд у позові відмовити повністю. Зокрема, відповідач зазначив про те, що відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України „Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії надання державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок бюджетів усіх рівнів на засадах адресності та цільового використання. За змістом підп. „б п.4 ч.1 ст. 89, ч. 1 ст. 102 Бюджетного кодексу України видатки місцевих бюджетів на державні соціальні програми, передбачені у підпункті „б пункту 4 частини першої ст. 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам у відповідності до Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою КМУ № 256 від 04.03.2002. В Законі України „Про Державний бюджет України на 2016 рік від 25.12.2015 № 928-VIII не передбачено субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг звязку. Відповідач зазначає, що неодноразово інформував позивача про відсутність у 2016 субвенції з державного бюджету на надання пільг з 01.01.2016 по 31.12.2016 та про неможливість зареєструвати заборгованість за вищевказаним видом пільг у державній казначейській службі. Незважаючи на вжиті заходи відповідача, позивач самовільно нараховує пільги на телекомунікаційні послуги споживачам, а саме: громадянам, які померли в 2015-2016 роках, втратили статус та особам, які вибули в інший район, тому сума боргу 330282,75 грн. не відповідає дійсності. Позивач в суді II інстанції надав коригування нарахувань пільговим громадянам (наявні в матеріалах справи), тим самим підтвердив неправомірність своїх дій, щодо нарахування пільг за спірний період.

30.10.2017 за № 02-308 та 15.11.2017 за № 02-324 відповідач здійснив запит до Козелецької районної державної адміністрації та Фінансового управління Козелецької районної державної адміністрації про надання інформації стосовно того, що у період з 01.01.2016-31.12.2016 фінансування видатків місцевих бюджетів для здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення (відшкодування вартості послуг звязку наданих пільговим категоріям громадян) за рахунок субвенції з Державного бюджету на відповідний рік не здійснювалося і в місцевому бюджеті на 2016 рік не передбачено видатків на відшкодування вартості послуг звязку наданих пільговим категоріям громадян, та до Управління дані кошти не надходили. Рішенням Козелецької районної ради від 29.12.2015 № 21-2/VII затверджено районний бюджет на 2016 рік, яким також не передбачені видатки відшкодування вартості послуг звязку, наданих пільговим категорія громадян.

Також відповідач зазначив, що 29.12.2015 Козелецька районна рада Чернігівської області (II сесія 7 скликання) прийняла Рішення № 21-2/VII "Про районний бюджет на 2016 рік", в якому також відсутня субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв'язку.

Крім того, на думку відповідача, рішенням від 16.05.2017 та постановою від 21.06.2017 по справі № 927/453/17 було незаконно стягнуто 4913,52 грн. витрат зі сплати судового збору на рахунок ПАТ "Укртелеком" (копії платіжних доручень додаються), а тому відповідач просить суд стягнути з позивача на користь Управління кошти в сумі 4913,52 грн., як такі, що не підлягали стягненню по вищезазначеним прийнятим рішенням.

Наявність чи відсутність підстав для стягнення з Відповідача заборгованості по компенсації вартості телекомунікаційних послуг наданих пільговим категоріям громадян у період з грудня 2015 року по 31 грудня 2016 року стала причиною виникнення спору.

Від відповідача 07.12.2017 до суду надійшло письмове клопотання від 05.12.2017 № 02-348, в якому просить суд у позові відмовити, справу розглянути без участі представника відповідача. Оскільки представник відповідача був присутнім у судовому засіданні вказане клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача судом не розглядалось.

При новому розгляді справи суд встановив таке.

Відповідно до ч.1 та 3 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.2 ст.509 Цивільного кодексу України).

Згідно із ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно - правового акта, що регулює господарську діяльність.

Відповідно до ст.525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії.

Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що виключно Законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг звязку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обовязковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Відповідно до п.3 статті 63 Закон України Про телекомунікації та п.63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012, споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Позивач є оператором телекомунікацій, за рішенням НКРЗІ від 28.09.2006 № 384 його включено до Реєстру Операторів, провайдерів телекомунікацій за № 74.

Публічне акціонерне товариство Укртелеком в особі Чернігівської філії, надає телекомунікаційні послуги категоріям споживачів з урахуванням встановленим їм пільг у відповідності до наступних законодавчих актів: Закон України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Закон України Про жертви нацистських переслідувань, Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Закон України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист, Закон України Про охорону дитинства, Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Громадяни, які користуються пільгами з послуг зв'язку, визначені:

1)п.19 ч.1 ст.12, п.10 ч.1 ст.13, п.18 ч.1 ст.14, п.20 ч.1 ст.15 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22 жовтня 1993 року.

2)п.18 ст.6-1, п.10 ст.6-2. п.17 ст.6-3, п.19 ст.6-4 Закону України Про жертви нацистських переслідувань від 23 березня 2000 року.

3) п.11, ст.20, п.8, ст.30 3aкону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28 лютого 1991 року.

4) п.6 ч.1 ст.6 Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист від 24 березня 1998 року.

5) ч.5 ст.12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року.

6) п.10 ст.13 Закону України Про охорону дитинства від 26 квітня 2001 року.

Порядок користування послугами зв'язку та оплати за встановлення квартирних телефонів визначається Кабінетом Міністрів України.

Вказані норми законів закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обовязок оператора телекомунікаційних послуг надавати пільгові послуги звязку визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обовязок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії, надання державних соціальних гарантій здійснюється за рахунок бюджетів усіх рівнів, коштів підприємств, установ і організацій та соціальних фондів на засадах адресності та цільового використання.

Слід зазначити, що ані Законом України Про телекомунікації, ані Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг не передбачено жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

Відповідно до приписів пп. б). п. 4 ч. 1 ст. 89 та 102 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюється з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, держава взяла на себе зобовязання відшкодовувати втрати доходу провайдерів, операторів телекомунікаційних послуг внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам.

Таким чином, чинне законодавство передбачає відшкодування витрат за надані послуги звязку пільговим категоріям громадян, при цьому, зобовязання сторін по даній справі виникають безпосередньо із законів України і не залежать від наявності фінансування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 за № 256 було затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі Порядок №256) та встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

На час спірних правовідносин вказана Постанова КМУ №256 від 04.03. 2002 року підлягає застосуванню в редакції станом на 20.03.2015 року.

Пунктом 3 Порядку № 256 визначено, що головним розпорядником коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належить питань праці та соціального захисту населення.

Частиною 1 пункту 8 Порядку № 256 визначено, що отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховується протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків.

Головні розпорядники коштів у пятиденний термін здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг ( ч. 2 п. 8 Порядку № 256).

Так, головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння рахунків за надані послуги з підприємствами надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрації, виконкомів міських рад до 22 числа місяця, що настає за звітним щодо пільг з послуг звязку населенню ( п. 5 Постанови № 256).

В свою чергу, фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад на підставі актів звіряння, зазначених у п. 5 Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх ОСОБА_3 фінансів, фінансовим органами обласних держадміністрацій, управління Державної казначейської служби області до 25 числа місяця, що настає за звітним щодо пільг з послуг звязку.

Управління державної казначейської служби області щомісяця подають Державній казначейській службі відповідні дані щодо фактично нарахованих сум пільг згідно з зазначеними реєстрами (п.6 Порядку № 256).

ОСОБА_3 фінансів, фінансові органи обласних держадміністрацій протягом двох операційних днів після отримання коштів субвенцій надають органам Державної казначейської служби платіжні доручення щодо перерахування цих коштів на рахунки районних бюджетів, бюджетів міст обласного значення пропорційно фактичним зобовязанням з пільг громадян відповідних бюджетів на дату проведення платежів з їх оплати.

Щомісячні суми субвенцій перераховуються органами Державної казначейської служби на рахунки місцевих бюджетів з урахуванням їх обсягів, передбачених у бюджеті Автономної Республіки Крим, обласних бюджетах для відповідних місцевих бюджетів ( п. 7 Постанови)

Отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків.

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у пятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг та житлових субсидій населенню на оплату пільг з послуг звязку (п. 8 Постанови № 256).

З огляду на наведені приписи законодавства, суд приходить до висновку, що чинне законодавство України не передбачає обовязковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги звязку пільговим категоріям громадян, оскільки зобовязання сторін у даній справі виникають безпосередньо із Законів України. Спірні правовідносини носять змішаний характер і підпадають під правове регулювання не лише Бюджетного кодексу України, який визначає безпосередню процедури сплати грошових коштів, але також регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та відповідними законами України, які визначають правову підставу, в даному випадку для оператора телекомунікаційних послуг, надавати послугу на пільговій умові певним категоріям осіб.

Позивачем у період з 01.12.2015 по 31.12. 2016 року було надано телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам, що проживають в Чернігівському районі Чернігівської області, на загальну суму 330282,75 грн., що підтверджується формами №2-пільга розрахунок видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг за період з грудня 2015 року по грудень 2016 року включно: згідно Закону України "Про охорону дитинства" на суму 1457,82 грн.; - згідно Закону України „Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" на суму 55378,15 грн.; - згідно Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи " на суму 133451,91 грн.; - згідно Закон України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" на суму 139994,87 грн.

Нараховані позивачем суми наданих пільг визначених категоріям населення збігаються з наявними в матеріалах справи актами звіряння розрахунків (у тому числі станом на 01.01.2017) та розрахунками видатків по кожній пільговій категорії населення по кожному з заявлених позивачем періоду надання відповідних пільг.

Заперечуючи позов відповідач посилається на відсутність субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв'язку.

Вказані заперечення підтверджуються листами Фінансового управління Козелецької районної державної адміністрації від 08.11.2017, 22.11.2017, рішенням Козелецької районної ради Чернігівської області (друга сесія сьомого скликання) від 29.12.2015 №21-2/УІІ про районний бюджет на 2016 рік з додатками (т.4 а.с.66-81), листом від 08.11.2017 Управління державної казначейської служби України в Козелецькому районі Чернігівської області про те, що кошти на фінансування видатків місцевих бюджетів для здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за ТПКВКМБ 1513034 «надання пільг окремим категоріям громадян з оплати послуг зв'язку» за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв'язку, інших передбачених законодавством пільг в період з 01.01.2016 р. по 27.10.2017 р. на розрахунковий рахунок Управління соціального захисту населення Козелецької районної державної адміністрації №3256 не надходили.

Отже, судом встановлено, відсутність відповідних бюджетних асигнувань для розрахунків за надані та спожиті послуги пільговими категоріями громадян за спірний період.

Частиною шостою статті 48 Бюджетного кодексу України встановлено, що бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України встановлює, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Європейський суд з прав людини у рішеннях у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України (від 18.10.2005) та у справі Бакалов проти України (від 30.11.2004) вказав, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є виправданням бездіяльності.

Постановою Верховного Суду України від 15.05.2012 р. у справі № 11/446 зазначено, що на підставі частини другої статті 617 ЦК, частини другої статті 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 року, - відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

ОСОБА_3 фінансів України від 30.06.2011 за № 31-07310-10-24/16584 Щодо порядку обліку бюджетних зобовязань роз'яснено, що згідно із статтею 48 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобовязання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобовязань минулих років, узятих на облік органами Державного казначейства України. Разом з тим, деякі програми, які відносяться до програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) в межах встановлених норм (розмірів). У звязку з цим та згідно з ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України зобовязання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово комунальних послуг та послуг звязку (в частині абонентської плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно з законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Крім того, в рішення Європейського суду з прав людини у справі Кечко проти України зазначено, що: Суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань.

Відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Враховуючи вищезазначене, судом відхиляються заперечення позову з підстав відсутності субвенцій з державного бюджету на надання пільг.

Заперечуючи позов відповідач також посилається і на відсутність громадян пільгових категорій на території району за спірний період стягнення боргу (померли, вибули, втратили статус пільговиків).

Постановою Кабінету Міністрів України №117 від 29.01.2003 затверджено Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі за текстом Положення).

Відповідно до п.1 вказаного Положення Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (далі - Реєстр), - автоматизований банк даних, створений для забезпечення єдиного державного обліку фізичних осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із законами України (далі - пільговики), отримують соціальні стипендії, державну допомогу постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей.

Реєстр складається з баз даних Мінсоцполітики, ОСОБА_3 соціальної політики Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад.

Структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - уповноважені органи), зокрема: організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної в пункті 2 цього Положення інформації та забезпечують її автоматизоване використання для контролю відомостей, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги; ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою "1 - пільга", в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків; вносять до Реєстру відповідні уточнення в разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії окремих норм законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги (п.3 Положення).

У разі зміни місця проживання в межах адміністративно-територіальної одиниці, яку обслуговує уповноважений орган, пільговик або його законний представник повинен повідомити його про це письмово. У разі зміни місця проживання поза межами адміністративно-територіальної одиниці пільговик знімається з обліку в уповноваженому органі за попереднім місцем проживання та стає на облік за новим місцем проживання. Уповноважені органи за попереднім місцем проживання пільговика закривають його персональну облікову картку та видають пільговику довідку про зняття з обліку, а за новим місцем проживання відкривають нову облікову картку з дати реєстрації пільговика (п.7 Положення).

Підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга".

Уповноважений орган щомісяця: 1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації (п.10, 11 Положення).

Відповідно до ст.33, 43 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки відповідач є органом, який згідно з законодавством організовує збирання, систематизацію і зберігання інформації щодо пільгових категорій громадян і ним не надано доказів на підтвердження заперечень щодо відсутності громадян пільгових категорій на території району за спірний період стягнення боргу (померли, вибули, втратили статус пільговиків), вказані заперечення судом до уваги не приймаються.

При вирішенні спору судом враховується, що на підставі наданої відповідачем інформації (т.ІІІ, а.с. 240) позивачем було проведено коригування нарахувань пільговикам, та відповідно зменшено розмір компенсації пільг за надані телекомунікацінй послуги на 2 714,75 грн. (т.ІІІ, а.с. 242-246), складено акт звірення зваєморозрахунків яким відповідачем підтверджено суму боргу за грудень 2015 28470,35 грн.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на суму 327568,00 грн.

В іншій частині позову про стягнення 2714,75 грн. судом відмовлено за необґрунтованістю.

Судові витрати у справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст.49 ГПК України.

У додатковому відзиві на позов від 24.11.2017 відповідач просить стягнути з позивача на його користь кошти в сумі 4913,52 грн. як такі, що не підлягали стягненню по прийнятим рішенням, які скасовані постановою Вищого господарського суду України.

Відповідно до ч.1 ст.122 ГПК України якщо виконані рішення або постанова змінені чи скасовані і прийнято нове рішення про повну або часткову відмову в позові, або провадження у справі припинено, або позов залишено без розгляду, боржникові повертається все те, що з нього стягнуто на користь стягувача за зміненими чи скасованими у відповідній частині рішенням, постановою.

Після нового розгляду справи судом прийнято рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 327 568 грн., а тому судових збір у сумі 4913,52 грн. поверненню не підлягає.

Керуючись ст.49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Козелецької районної державної адміністрації (вул. Соборності, 27, м. Козелець, Чернігівська область, 17000, відомості про рахунки відсутні, ) на користь Публічного акціонерного товариства Укртелеком (бульвар Шевченка, 18, м. Київ, 01601, р/р 8 в АБ Укргазбанк, МФО 320478, ) заборгованість у сумі 327 568 грн. та 4 913,52 грн. витрат зі сплати судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18.12.2017.

Суддя Ю.В. Федоренко