РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2017Справа №910/19033/17

За позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»
доФізичної особи-підприємця Михайловського Владислава Леонуровича
простягнення 43971 грн. 55 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Палій Ю.В. - представник за довіреністю № 17072002 від 20.07.2017;

від відповідача: Сидоренко В.О. - представник за довіреністю б/н від 03.02.2016

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

31.10.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Київенерго» з вимогами до Фізичної особи-підприємця Михайловського Владислава Леонуровича про стягнення 43971 грн. 55 коп., з яких 27610 грн. 24 коп. основного боргу, 2070 грн. 25 коп. 3% річних та 14291 грн. 05 коп. інфляційних втрат.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та умов укладеного між сторонами Договору № 01 від 30.03.2015 не здійснив оплату за спожиті послуги з централізованого опалення приміщення за період з грудня 2014 року по квітень 2015 року, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 27610 грн. 24 коп. Також, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2070 грн. 25 коп. та інфляційні втрати у розмірі 14291 грн. 05 коп. за період з січня 2015 року по серпень 2017 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2017 порушено провадження у справі № 910/19033/17, розгляд справи призначено на 01.12.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 12.12.2017.

У судовому засіданні 12.12.2017 представник відповідача подав клопотання про призначення у справі судової експертизи, в якому просив суд призначити у справі № 910/19033/17 судове експертизу, на вирішення експертів поставити питання: - яку кількість теплової енергії на потреби опалення нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: м. Київ, бульвар Вацлава Гавела (Івана Лепсе), буд. 75, спожив відповідач за період з 01.12.2014 по 30.04.2015 (за кожен місяць окремо та всього за період).

Розглянувши у судовому засіданні 12.12.2017 вказане клопотання позивача, суд відмовив в його задоволенні у зв'язку з необґрунтованістю.

Відповідно до приписів ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов'язаний всебічно, повно та об'єктивно досліджувати обставини справи, для вирішення справи по суті.

Відповідно до приписів ст. ст. 41, 42 Господарського процесуального кодексу України, призначення експертизи на вимогу учасників процесу не є обов'язком суду, а є його правом; висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за загальними правилами, встановленими статтею 43 Господарського процесуального кодексу України.

Судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмету доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування (п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи»).

Водночас, суд зазначає, що вартість послуг з централізованого опалення визначається шляхом множення опалювальної площі приміщень відповідача на тариф (вартість за 1 кв.м. опалювальної площі, який погоджений сторонами у Додатку № 2 до договору).

Відповідачем не було надано заперечень щодо факту неспоживання ним послуг з централізованого опалення у спірному періоді.

За таких обставин, суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про призначення у справі судової експертизи.

У судовому засіданні 12.12.2017 представник позивача подав клопотання про витребування доказів, в якому просив суд витребувати у позивача докази поставки теплової енергії позивачем відповідачу, а саме накладні документи на товар (акти передачі-приймання матеріальних цінностей послуг), складені та підписані сторонами; письмові пояснення щодо методики визначення питомих витрат теплової енергії на опалення 1 кв.м. площі приміщень; детальний розрахунок питомих витрат теплової енергії на опалення 1 кв.м. площі приміщень із посиланням на нормативно-правові акти, на підставі яких таких розрахунок виконаний, та обгрунтуванням розміру параметрів, застосованих для виконання такого розрахунку.

Також, у судовому засіданні 12.12.2017 представник відповідача подав клопотання про витребування доказів, в якому просив суд витребувати від позивача накладні документи на товар (акти передачі-приймання матеріальних цінностей/послуг), складені та підписані сторонами; акти знімання показань засобів обліку постачання теплової енергії до відповідних приміщень; детальні розрахунки щомісячних розмірів спожитої відповідачем теплової енергії із посиланням на нормативно-правові акти, якими встановлена методика їх виконання; детальні розрахунки вартості спожитої відповідачем теплової енергії із посиланням на нормативно-правові акти, якими встановлено тарифи (ціни), застосовані для визначення такої вартості; рахунки, виставлені позивачем відповідачу для оплати вартості спожитої відповідачем теплової енергії та докази їх надання відповідачу; докази здійснення позивачем дій щодо досудового врегулювання спору в порядку, передбаченому розділом ІІ ГПК України

Вказані клопотання обгрунтовані тим, що на думку відповідача, вказані докази підтверджують факт поставки теплової енергії до приміщень відповідача, її кількість та вартість.

За змістом ст. 38 ГПК України, сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується, обставини, що перешкоджають його наданню, підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація, обставини, які може підтвердити цей доказ.

Суд зазначає, що відповідачем не доведено суду, що вказані докази (а саме: накладні документи на товар (акти передачі-приймання матеріальних цінностей послуг), складені та підписані сторонами; акти знімання показань засобів обліку постачання теплової енергії до відповідних приміщень; рахунки, виставлені позивачем відповідачу для оплати вартості спожитої відповідачем теплової енергії та докази їх надання відповідачу; докази здійснення позивачем дій щодо досудового врегулювання спору в порядку, передбаченому розділом ІІ ГПК України) наявні у позивача.

Крім того, як встановлено судом, вартість послуг з централізованого опалення визначається шляхом множення опалювальної площі приміщень відповідача на тариф (вартість за 1 кв.м. опалювальної площі, який погоджений сторонами у Додатку № 2 до договору), з огляду на що клопотання відповідача в частині витребування у позивача детальних розрахунків вартості спожитої відповідачем теплової енергії із посиланням на нормативно-правові акти, якими встановлено тарифи (ціни), застосовані для визначення такої вартості; письмових пояснень щодо методики визначення питомих витрат теплової енергії на опалення 1 кв.м. площі приміщень; детального розрахунку питомих витрат теплової енергії на опалення 1 кв.м. площі приміщень із посиланням на нормативно-правові акти, на підставі яких таких розрахунок виконаний, та обгрунтуванням розміру параметрів, застосованих для виконання такого розрахунку, є необґрунтованим.

За таких обставин, суд відмовив у задоволенні клопотань відповідача про витребування доказів.

У судовому засіданні 12.12.2017 представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи № 910/19033/17.

Вказане клопотання обґрунтоване невиконанням позивачем вимог ухвал суду від 03.11.2017 та від 01.12.2017 в частині надання доказів та тим, що сторони перебувають у процесі з'ясування обставин щодо факту поставки теплової енергії до приміщень відповідача, її кількості та вартості.

Суд відмовив у задоволенні вказаного клопотання відповідача з огляду на те, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для прийняття рішення у даній справі, в тому числі для встановлення обставин щодо обсягів та вартості спожитих відповідачем послуг з централізованого опалення.

Інших підстав для відкладення розгляду справи відповідачем зазначено не було.

У судовому засіданні 12.12.2017 представник відповідача подав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що ним не здійснювалась оплата за поставленому позивачем теплову енергію у спірний період.

Представник позивача у судовому засіданні 12.12.2017 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 12.12.2017 надав усні пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 12.12.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

30.03.2015 між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» (виконавець) та Фізичною особою-підприємцем Михайловським Владиславом Леонуровичем (споживач) укладено Договір № 01 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до нежитлових приміщень та суб'єктам господарювання, відповідно до умов якого виконавець зобов'язується своєчасно надавати споживачу відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води згідно з діючими нормативами, а споживач зобов'язується своєчасно та у повному обсязі оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Відповідно до п. 2 Договору № 01 від 30.03.2015 споживач послуг є власником нежитлового приміщення, опалювальною площею 164,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, приміщення № 114.

Позивачем долучено до позовної заяви копію Договору купівлі-продажу 17/100 частини нежилого приміщення від 28.01.2002, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котенко І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 877, відповідно до умов якого відповідач набув у власність нежиле приміщення № 114, загальною площею 116,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (літ. А).

Крім того, позивачем долучено до позовної заяви копію Договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 25.11.2008, посвідченого 1-ю Київською державною нотаріальною конторою 25.11.2008, зареєстрованого в реєстрі за № 1-581, відповідно до умов якого відповідач набув у власність нежилі приміщення з № 1 по № 5, загальною площею 51,10 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (літ. А).

Згідно з п. 7 Договору № 01 від 30.03.2015 у разі зміни тарифів оплата за централізоване опалення та гаряче водопостачання споживачем здійснюється за новими тарифами з часу їх введення в дію без внесення змін до цього договору.

Відповідно до п. 32 Договору № 01 від 30.03.2015 цей договір укладається до 31.12.2015 і набирає чинності з 01.07.2014.

Згідно з ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Таким чином, умовами п. 32 Договору № 01 від 30.03.2015 сторони встановили, що умови вказаного договору застосовуються до відносин, які виникли між сторонами з 01.07.2014.

Відповідно до п. 33 Договору № 01 від 30.03.2015 договір вважається пролонгованим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії жодною зі сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду.

Сторонами не надано доказів заявлення наміру про розірвання або необхідність перегляду умов Договору № 01 від 30.03.2015, з огляду на що суд дійшов висновку, що вказаний договір був чинним у спірний період.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно з п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної а гарячої води і водовідведення» № 630 від 21.07.2005 централізоване опалення - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Відповідно до акту обстеження побутового споживача № 16-03/116/1, долученого позивачем до позовної заяви, встановлено, що приміщення відповідача оснащені системою опалення загально будинкового підключення.

Судом встановлено, що за період з грудня 2014 року по квітень 2015 року позивач надав відповідачу послуги з централізованого опалення на загальну суму 27610 грн. 24 коп., а саме: у грудні 2014 року на суму 5513 грн. 76 коп., у січні 2015 року на суму 5513 грн. 76 коп., у лютому 2015 року на суму 5513 грн. 76 коп., у березні 2015 року на суму 7866 грн. 96 коп., у квітні 2015 року на суму 3202 грн. 00 коп., що відображено у розрахунку заборгованості, долученому позивачем до позовної заяви.

Відповідачем не було надано заперечень щодо факту споживання ним послуг з централізованого опалення за вказаний спірний період (з грудня 2014 року по квітень 2015 року), зокрема доказів відключення відповідача від системи централізованого опалення у порядку, визначеному законом.

Судом встановлено, що визначення вартості послуг з централізованого опалення позивачем було визначено відповідно до умов Договору № 01 від 30.03.2015.

Відповідно до Додатку № 2 до Договору № 01 від 30.03.2015 (Тарифи на послуги з централізованого опалення) для будинків, на вузлах приєднання систем централізованого опалення яких не встановлено лічильників обліку теплової енергії розраховується тариф на 1 кв.м. на підстав питомих витрат теплової енергії на опалення 1 кв.м. площі згідно з постановою НКРКП № 622 від 28.11.2014. З урахуванням опалювального періоду 6 місяців, розрахунок тарифу на 1 кв.м. опалювальної площі застосовується, зокрема, для потреб інших споживачів крім населення ((0,152*1105,38)/6 = 28,00 грн. 1 кв.м. без ПДВ).

Перевіривши розрахунки позивача щодо визначення вартості послуг з централізованого опалення за період з грудня 2014 року по квітень 2015 року, суд дійшов висновку в їх обґрунтованості.

При цьому, відповідно до п. 16 Договору № 01 від 30.03.2015 у разі ненадання послуг, надання їх не у повному обсязі, зниження якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання. Виконавець проводить перерахування розміру плати згідно з Правилами та оформленим належним чином актом-претензією про неналежне надання або ненадання послуг у відповідності до Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження якості, затвердженого постановою КМУ від 17.02.2010 № 151.

Відповідачем не надано суду доказів існування обставин для здійснення перерахунку вартості послуг з централізованого опалення за спірний період (відповідно до п. 16 Договору № 01 від 30.03.2015), зокрема, акту-претензії.

Відповідно до п. 8 Договору № 01 від 30.03.2015 плата за надані послуги справляється згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630.

Згідно з п. 18 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної а гарячої води і водовідведення» № 630 від 21.07.2005 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 13 Договору № 01 від 30.03.2015 розрахунковим періодом є календарний місяць. Система оплати послуг щомісячна. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Таким чином, відповідач повинен був здійснювати оплату за отримані житлово-комунальні послуги з опалення не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, а саме: до 20.01.2015 включно за послуги, отримані у грудні 2014 року, до 20.02.2015 включно за послуги, отримані у січні 2015 року, до 20.03.2015 включно за послуги, отримані у лютому 2015 року, до 20.04.2015 включно за послуги, отримані у березні 2015 року, та до 20.05.2015 включно за послуги, отримані у квітні 2015 року.

Доказів оплати послуг з централізованого опалення за грудень 2014 року - квітень 2015 року за Договором № 01 від 30.03.2015 на суму 27610 грн. 24 коп. (банківських виписок, платіжних доручень, тощо) відповідачем суду не надано.

При цьому, у судовому засіданні 12.12.2017 представник відповідача подав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що ним не здійснювалась оплата за поставленому позивачем теплову енергію у спірний період.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Фізичної особи-підприємця Михайловського Владислава Леонуровича у розмірі 27610 грн. 24 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Михайловського Владислава Леонуровича суми основного боргу у розмірі 27610 грн. 24 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2070 грн. 25 коп. та інфляційні втрати у розмірі 14291 грн. 05 коп. за період з січня 21015 рок по серпень 2017 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку в їх обгрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця Михайловського Владислава Леонуровича 3% річних у розмірі 2070 грн. 25 коп. та інфляційних втрат у розмірі 14291 грн. 05 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача з огляду на задоволення позову у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Михайловського Владислава Леонуровича (03058, АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5; ідентифікаційний код: 00131305) суму основного боргу у розмірі 27610 (двадцять сім тисяч шістсот десять) грн. 24 коп., 3% річних у розмірі 2070 (дві тисячі сімдесят) грн. 25 коп., інфляційні втрати у розмірі 14291 (чотирнадцять тисяч двісті дев'яносто одна) грн. 05 коп. та судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 21.12.2017

Суддя І.М. Отрош