РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2017Справа № 910/20174/17

За позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА»

до приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА»

про відшкодування 14 726,35 грн.

Суддя Удалова О.Г.

за участю представників сторін:

від позивача Комиса С.В. - довіреність № 937 від 18.10.2017 р.

від відповідача Грабовський О.О. - довіреність від 06.12.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» (далі - ПрАТ «СК «УНІКА», позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» (далі - ПрАТ «АСК «ОМЕГА», відповідач) про відшкодування 14 726,35 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач - ПрАТ «СК «УНІКА», на підставі договору добровільного комплексного страхування на транспорті № 245001/4098/0001055 від 28.05.2013 р., внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплатив страхове відшкодування, а тому відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України набув право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільно-правова відповідальність особи, з вини якої трапилась ДТП, була застрахована відповідачем - ПрАТ «АСК «ОМЕГА», позивач направив останньому заяву про відшкодування шкоди. Враховуючи, що відповідачем не відшкодована заявлена сума, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 14 726,35 грн., з яких: 14 660,08 грн. - заборгованість з відшкодування шкоди, 66,27 грн. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 17.11.2017 р. порушено провадження у справі № 910/20174/17 та призначено її до розгляду на 30.11.2017 р.

28.11.2017 р. від Моторного (транспортного) страхового бюро України через відділ автоматизованого діловодства суду надійшла відповідь на судовий запит з відомостями про умови страхування цивільно-правової відповідальності особи, винної у ДТП, за полісом АК № 2381567.

У судове засідання 30.11.2017 р. представники сторін не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача через відділ автоматизованого діловодства суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, у задоволенні якого судом було відмовлено з огляду на його необґрунтованість, вимоги ухвали суду від 17.11.2017 р. про надання відзиву на позовну заяву не виконав.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 30.11.2017 р. розгляд даної справи відкладено на 14.12.2017 р.

У судовому засіданні 14.12.2017 р. представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі, надав документи, витребувані ухвалою суду від 17.11.2017 р.

Представник відповідача вказав на відсутність у матеріалах справи повного тексту договору добровільного комплексного страхування на транспорті № 245001/4098/0001055 від 28.05.2013 р.

У зв'язку із цим, для надання представнику позивача можливості долучити до матеріалів справи вказаний доказ суд оголосив перерву у судовому засіданні до 12 год. 55 хв. 14.12.2017 р.

Після перерви, у судовому засіданні представник позивача подав клопотання про долучення до матеріалів справи належним чином засвідченої копії договору добровільного комплексного страхування на транспорті № 245001/4098/0001055 від 28.05.2013 р., позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвал суду від 17.11.2017 р. та 30.11.2017 р. про надання відзиву на позовну заяву не виконав.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, та наявність у матеріалах справи доказів необхідних і остатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

28.05.2013 р. між ПрАТ «СК «УНІКА» (страховик) та ТОВ «Порше Лізинг Україна» (страхувальник, вигодонабувач) був укладений договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 245001/4098/0001055 (далі - договір добровільного страхування), згідно з умовами якого були застраховані майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки Skoda Rapid, державний номерний знак НОМЕР_1.

Пунктом 1.3 договору добровільного страхування встановлено, що розмір безумовної франшизи по такому страховому ризику, як ДТП, становить 0,5% від страхової суми (але не менше 50 Євро), а страхова сума складає 18 296,14 дол. США або еквівалент у гривнях по курсу ПАТ «КІБ Креді Агріколь».

18.05.2017 р. ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки Hyundai H-1, державний номерний знак НОМЕР_2, скоїв ДТП в м. Києві по вул. Солом'янська, 11 за участю автомобіля марки Skoda Rapid, державний номерний знак НОМЕР_1. Внаслідок вказаної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 22.06.2017 р. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (340,00 грн.).

Відповідно до звіту про оцінку КТЗ № 02-31/05 від 31.05.2017 р. вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля марки Skoda Rapid, державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок ДТП на момент проведення оцінки становить 18 113,99 грн.

На підставі рахунку СТО № 123031261 від 19.05.2017 р. на суму 18 076,09 грн. був складений страховий акт № 00225107 від 09.06.2017 р., згідно з яким комісія дійшла висновку, що виплаті підлягає страхове відшкодування в розмірі 15 660,08 грн. (за вирахуванням 2 416,01 грн. франшизи, яка становить 0,5% від страхової суми в розмірі 483 201,06 грн.).

13.06.2017 р. на виконання умов договору добровільного страхування страховик - ПрАТ «СК «УНІКА» сплатив страхувальнику - ТОВ «Порше Лізинг Україна» страхове відшкодування в розмірі 15 660,08 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 024276.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків (п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з приписами ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, здійснивши виплату страхового відшкодування, позивач набув право вимоги до відповідальної за заподіяні збитки особи.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність винної особи на момент скоєння ДТП була застрахована у відповідача - ПрАТ «АСК «ОМЕГА» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК № 2381567.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Отже, на підставі вищезазначених норм чинного законодавства та у зв'язку з укладенням полісу АК № 2381567 відповідач прийняв на себе обов'язок відшкодовувати шкоду, заподіяну третім особам внаслідок експлуатації автомобіля Hyundai H-1, державний номерний знак НОМЕР_2.

23.06.2017 р. позивач звернувся до відповідача з претензією № 19883 (вих. № 4357 від 20.06.2017 р.), у якій просив здійснити відшкодування шкоди в розмірі 15 660,08 грн. Відповідач отримав вказану претензію 26.06.2017 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 355, проте вказану суму позивачу не сплатив та доказів протилежного суду не надав.

Суд зазначає, що згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Пунктом 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Судом встановлено, що за умовами договору добровільного страхування № 245001/4098/0001055 від 28.05.2013 р. розмір франшизи становить 2 416,01 грн., а за умовами полісу АК № 2381567 - 1 000,00 грн.

Таким чином, заявлена позовна вимога щодо стягнення з відповідача відшкодування шкоди в розмірі 14 660,08 грн. є обґрунтованою та правомірною.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 66,27 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 Цивільного кодексу України закріплено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.

Отже, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 р. у справі № 3-295гс16).

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних, нарахованих на суму невиплаченого відповідачем страхового відшкодування, є правомірною.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Судом встановлено, що відповідач отримав вимогу позивача про сплату страхового відшкодування - 26.06.2017 р., отже, з урахуванням вимог п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк виконання ним грошового обв'язку перед позивачем настав - 26.09.2017 р., а прострочення виконання вказаного зобов'язання почалось з 27.09.2017 р. Проте, як вбачається з розрахунку позовних вимог, наданого позивачем, нарахування 3% річних здійснюється останнім з 17.09.2017 р., що суперечить вимогам закону.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за період з 27.09.2017 р. по 10.11.2017 р., суд встановив, що їх розмір складає 54,22 грн., тобто є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Таким чином, вказана позовна вимога є обґрунтованою, проте підлягає задоволенню у розмірі меншому, ніж визначено позивачем, а саме - 54,22 грн. У стягненні 12,05 грн. 3% річних судом відмовлено.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача відшкодування шкоди та 3% річних підлягають частковому задоволенню, а саме заборгованість з відшкодування шкоди підлягає стягненню у розмірі 14 660,08 грн., 3% річних підлягають стягненню у розмірі 54,22 грн., у стягнення 12,05 грн. 3% річних судом відмовлено.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у разі часткового задоволення позовних вимог судові витрати за позовом покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ОМЕГА» (04053, м. Київ, вул. Обсерваторна, будинок 17, літ. А, ідентифікаційний код 21626809) на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, будинок 70-А, ідентифікаційний код 20033533) заборгованість у розмірі 14 660,08 грн. (чотирнадцять тисяч шістсот шістдесят грн. 08 коп.), 3% річних у розмірі 54,22 грн. (п'ятдесят чотири грн. 22 коп.) та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1598,69 грн. (одна тисяча п'ятсот дев'яносто вісім грн. 69 коп.).

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Повне рішення складено 22.12.2017 р.

Суддя О.Г. Удалова