УХВАЛА

08.12.2017Справа № 5020-1923/2011
Суддя Отрош І.М., розглянувши скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на дії та рішення Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 5020-1923/2011

за позовом Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства «Севтеплоенерго» Севастопольської міської ради

про стягнення 32908852,36грн.

Представники сторін:

від скаржника (стягувача): Яковенко П.А. - представник за довіреністю № 260/16 від 27.12.2016;

від боржника: не з'явився;

від Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Севастополя від 19.01.2012 у справі № 5020-1923/2011 позов Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» задоволено частково; стягнуто з Комунального підприємства "Севтеплоенерго" Севастопольської міської ради заборгованість за поставлений природний газ у розмірі 31624565,55 грн (у тому числі 28959825,03 грн основної борг, 1000000,00 грн пеня, 1182202,44 грн - інфляційне відшкодування, 482538,08 грн 3% річних), а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 54256,62грн. (відповідно до інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень).

06.02.2012 на виконання вказаного рішення суду видано наказ.

25.09.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла скарга Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на дії та рішення Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій скаржник (стягувач) просить суд: 1) визнати незаконними дії (бездіяльність) відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які полягають у винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 05.09.2017 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011; 2) визнати недійсною постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 05.09.2017 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011; 3) зобов'язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження та вжити всі заходи для фактичного повного виконання рішення суду у даній справі.

Внаслідок проведеного повторного автоматизованого розподілу скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» у справі № 5020-1923/2011 передано на розгляд судді Отрош І.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2017 скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» прийнято до провадження суддею Отрош І.М., розгляд скарги призначено на 13.10.2017.

У судовому засіданні 13.10.2017 державний виконавець долучив до матеріалів скарги копії матеріалів виконавчого провадження ВП№52638076 та відзив на скаргу, в якому зазначив, що державний виконавець фактично позбавлений вчиняти дії щодо перевірки майнового стану боржника, так як боржник знаходиться в Автономній Республіці Крим; майно та кошти боржника, на які можливо звернути стягнення, на підконтрольній території України відсутні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд скарги відкладено на 27.10.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд скарги відкладено на 17.11.2017.

15.11.2017 до Господарського суду міста Києва від Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшов відзив на позовну заяву, в якому державний виконавець зазначив, що в ході виконання виконавчого документу - наказу Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011 державний виконавцем було встановлено наявність чинних арештів, накладних на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника в рамках виконавчих проваджень ВП№52634912 та ВП№32806041, що свідчить про забезпечення прав стягувача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд скарги відкладено на 01.12.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.12.2017, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд скарги відкладено на 08.12.2017.

08.12.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від скаржника надійшли письмові пояснення по скарзі, в яких скаржник, зокрема, зазначив, що в матеріалах виконавчого провадження ВП№52638076 відсутній акт, який повинен бути складений державним виконавцем у випадку відсутності майна боржника.

У судовому засіданні 08.12.2017 (о 10:50 год) державний виконавець подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що наказ Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011 був повторного пред'явлений стягувачем до виконання. Вказаний виконавчий документ перебував на виконанні з 29.05.2012 (виконавче провадження ВП№32805041), в рамках якого було накладено арешт на все майно та грошові кошти боржника. При завершенні виконавчого провадження ВП№32805041 арешт з майна та грошових коштів боржника не знімався, у зв'язку з чим під час вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП№52638076 вже був наявній арешт, накладений на майно та кошти боржника.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, судом було оголошено перерву до 08.12.2017 о 14:30 год.

Представник скаржника (стягувача) у судовому засіданні 08.12.2017 (о 14:30 год) надав усні пояснення по суті скарги, просив її задовольнити.

Представник ДВС у судове засідання 08.12.2017 (о 14:30) не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 01.12.2017 та розпискою про відкладення розгляду скарги від 01.12.2017.

Представник боржника у судове засідання 08.12.2017 не з'явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

У відповідності до п. 5 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 05.06.2014 р. N 01-06/745/2014 "Про деякі питання практики застосування у судовій практиці Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" учасник судового процесу, який знаходиться на тимчасово окупованій території України, вважатиметься належним чином повідомленим про час і місце засідання господарського суду за умов, зазначених у підпунктах 1 - 4 пункту 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 № 01-06/1290/14 "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" (у редакції Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 01.12.2014 № 01-06/2052/14).

Відповідно до п. 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" від 12.09.2014 N 01-06/1290/14, за неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу, інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис.

Якщо господарським судом вжито відповідних заходів щодо повідомлення учасника судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування прийнятого судового рішення з посиланням на пункт 2 частини третьої статті 104 або пункт 2 частини другої статті 111-10 ГПК.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії листа Київської міської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" № 50-06/323/1 від 28.03.2014, пересилання поштових відправлень на територію АРК та м. Севастополь тимчасово призупинене.

Суд зазначає, що ухвала Господарського суду міст Києва від 01.12.2017 про відкладення розгляду скарги у справі № 5020-1923/2011 була оприлюднена на офіційному веб-порталі судової влади України - Єдиному державному реєстрі судових рішень, www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі.

Крім того, на офіційному сайті Господарського суду міста Києва в мережі інтернет було опубліковано повідомлення про відкладення розгляду скарги у справі № 5020-1923/2011 на 08.12.2017.

Таким чином, судом вчинено всі дії, спрямовані на повідомлення боржника з розгляду скарги у справі № 5020-1923/2011, а отже останній вважається повідомленим про судове засідання, призначене на 08.12.2017, належним чином.

Розглянувши у судовому засіданні 08.12.2017 скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на дії та рішення Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 5020-1923/2011, суд дійшов висновку про часткове її задоволення з огляду на таке.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Судом встановлено, що 14.02.2017 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№52638076 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

Судом встановлено, що постановою ВП№52638076 від 15.02.2017 про об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження об'єднано виконавчі провадження ВП№52569485, ВП№52570737 та ВП№52638076 у зведене виконавче провадження ВП№53423618.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Судом встановлено, що 05.09.2017 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову ВП№52638076 про повернення виконавчого документа стягувачу, якою було повернуто стягувачу (скаржнику) наказ Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011 на підставі п.п. 2, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

У вказаній постанові державним виконавцем було зазначено, що відповідно до ч. 1 ст.4 Закону Украі?ни "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовии? режим на тимчасово окупованіи? територіі? Украі?ни", на тимчасово окупованіи? територіи? на строк діі? цього Закону поширюється особливии? правовии? режим перетину меж тимчасово окупованоі? територіі?, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізаціі? інших прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ч. 2 ст.4 Закону Украі?ни "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовии? режим на тимчасово окупованіи? територіі? Украі?ни", правовии? режим тимчасово окупованоі? територіі? передбачає особливии? порядок забезпечення прав і свобод громадян Украі?ни, які проживають на тимчасово окупованіи? територіі?. Відповідно до ч. 5 ст.11 Закону Украі?ни "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовии? режим на тимчасово окупованіи? територіі? Украі?ни", на тимчасово окупованіи? територіі? будь-якии? правочин щодо нерухомого маи?на, у тому числі щодо земельних ділянок, вчинении? з порушенням вимог цього Закону, інших законів Украі?ни, вважається недіи?сним з моменту вчинення і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов"язані з и?ого недіи?сністю.

Таким чином, здіи?снити заходи щодо перевірки маи?нового стану боржника на дании? час неможливо. Згідно відповіді Державноі?? фіскальноі? служби Украі?ни боржник має відкриті розрахункові рахунки, на які державним виконавцем накладено арешт та виставлено платіжні вимоги. Кошти на рахунках боржника відсутні. Маи?но боржника та грошові кошти на які можливо звернути стягнення на підконтрольніи? територіі? Украі?ни не виявлено. Украі?нське державне підприємство поштового зв'язку «Укрпошта» не здіи?снює пересилання кореспонденціі? до/з АР Крим. Неможливість надсилання поштовоі? кореспонденціі? (постанови про відкриття виконавчого провадження, інших постанов) на адресу боржника, також унеможливлює проведення виконавчих.

З наведених підстав державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП№52638076 від 05.09.2017 та повернуто скаржнику (стягувачу) виконавчий документ - наказ Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011.

Звертаючись з даною скаргою до суду скаржник зазначив, що державним виконавцем у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу ВП№52638076 від 05.09.2017 не вказано, на підставі яких саме документів державний виконавець дійшов висновку про відсутність у боржника грошових коштів на рахунках та майна, на яке можливо звернути стягнення.

Скаржник вказав на те, що з інформації про виконавче провадження ВП№52638076, яка міститься в автоматизованій системі виконавчого провадження, не вбачається, що державним виконавцем жодних примусових дій, направлених на виконання виконавчого документу - наказу Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011.

Висновок державного виконавця про відсутність у боржника майна не підтверджений жодним доказом.

Крім того, державним виконавцем не було проведено виконавчих дій щодо перевірки майнового стану боржника та не зазначено про результати розшуку майна боржника.

Також, в матеріалах виконавчого провадження ВП№52638076 відсутні докази звернення державного виконавця до органів доходів і зборів про отримання інформації щодо дебіторської заборгованості боржника.

Наведені обставини, як зазначає скаржник, свідчать про те, що державним виконавцем не було вчинено (вжито) всіх необхідних дій щодо виконання наказу Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011.

Враховуючи викладене, скаржник просить суд: 1) визнати незаконними дії (бездіяльність) відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які полягають у винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 05.09.2017 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011; 2) визнати недійсною постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 05.09.2017 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011; 3) зобов'язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження та вжити всі заходи для фактичного повного виконання рішення суду у даній справі.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Платіжні вимоги на примусове списання коштів надсилаються не пізніше наступного робочого дня після накладення арешту та в подальшому не пізніше наступного робочого дня з дня отримання інформації про наявність коштів на рахунках.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п'ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки

Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Згідно з ч. 2 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Згідно з ч.ч. 4-6 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Таким чином, законодавством України наділено державного виконавця великим обсягом повноважень для повного, ефективного та своєчасного виконання рішення суду, та реалізація державним виконавцем відповідних повноважень є обов'язковим для забезпечення виконання рішення суду.

У судовому засіданні 13.10.2017 державний виконавцем долучено до матеріалів скарги копії матеріалів виконавчого провадження ВП№52638076.

Судом встановлено, що в матеріалах виконавчого провадження ВП№52638076 наявні Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта - Комунального підприємства «Севтеплоенерго» Севастопольської міської ради, сформовані станом на 14.02.2017 (дата відкриття виконавчого провадження ВП№52638076) та станом на 31.08.2017 (05.09.2017 державним виконавцем було винесено оскаржувану постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП№52638076).

З вказаних інформаційних довідок вбачається наявність актуальної інформації щодо державної реєстрації обтяжень майна боржника, а саме наявність арешту нерухомого майна Комунального підприємства «Севтеплоенерго» Севастопольської міської ради, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП№48307942 від 20.11.2015, винесеної головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, наявність арешту нерухомого майна Комунального підприємства «Севтеплоенерго» Севастопольської міської ради, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП№32806041 від 10.03.2016, винесеної головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; наявність арешту нерухомого майна Комунального підприємства «Севтеплоенерго» Севастопольської міської ради, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП№53375567 від 07.08.2017, винесеної головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.

Відомості щодо зареєстрованого за боржником на праві власності майна відсутні.

В матеріалах виконавчого провадження ВП№52638076 міститься запит державного виконавця щодо виявлення за боржником зареєстрованого майна, адресований Регіональному сервісному центру МВУ в Херсонській області, Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку, Головному управлінню Держгеокадастру в Херсонській області, Державній службі України з питань праці, Державній службі України з питань геодезії, картографії та кадастру, Державній інспекції з безпеки на морському та річковому транспорті (вих. № 20.1-510/ від 14.02.2017).

Крім того, в матеріалах виконавчого провадження ВП№52638076 містяться листи-відповіді вказаних державних органів, які містять інформацію про відсутність зареєстрованих за боржником земельних ділянок (від територіальних органів Держгеокадастру), суден, власником яких є боржник (від Укртрансбезпека), технологічних транспортних засобів (від територіальних органів Державної служби з питань праці), транспортних засобів (від МВС України), інформацію про те, що боржник не входить до переліку власників, які володіють значними пакетами акцій (10% і більше статутного капіталу) емітентів (від Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку).

Також, в матеріалах виконавчого провадження ВП№52638076 міститься відповідь Державної фіскальної служби про наявні відкриті боржником у банківських установах рахунки (інформація станом на 01.09.2017), з якої вбачається, що у боржника наявні відкриті рахунки в ПАТ «Укрексімбанк», ПАТ «Сбербанк», ПАТ «ВТБ Банк» та ПАТ «Укргазбанк».

15.11.2017 до Господарського суду міста Києва від Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшов відзив на позовну заяву, в якому державний виконавець зазначив, що в ході виконання виконавчого документу - наказу Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011 державний виконавцем було встановлено наявність чинних арештів, накладних на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника в рамках виконавчих проваджень ВП№52634912 та ВП№32806041, що свідчить про забезпечення прав стягувача.

Зокрема, у судовому засіданні 08.12.2017 державний виконавець подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що наказ Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011 був повторного пред'явлений стягувачем до виконання. Вказаний виконавчий документ перебував на виконанні з 29.05.2012 (виконавче провадження ВП№32806041), в рамках якого було накладено арешт на все майно та грошові кошти боржника. При завершенні виконавчого провадження ВП№32805041 арешт з майна та грошових коштів боржника не знімався, у зв'язку з чим під час вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП№52638076 вже був наявній арешт, накладений на майно та кошти боржника.

Державним виконавцем у судовому засіданні 08.12.2017 долучено до матеріалів скарги копію постанови про арешт коштів боржника ВП№32806041 від 26.11.2015, якою було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках Комунального підприємства «Севтеплоенерго» Севастопольської міської ради, відкритих в банківських установах; копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП№32806041 від 10.03.2016, якою накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно Комунального підприємства «Севтеплоенерго» Севастопольської міської ради.

Вказані постанови були винесені державним виконавцем при виконанні наказу Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011, про що зазначено в них.

Судом встановлено, що постановою про повернення виконавчого документа стягувачу ВП№32806041 виконавчий документ - наказ Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011 було повернуто скаржнику.

Як встановлено судом, в матеріалах виконавчого провадження ВП№52638076 наявна Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта - Комунального підприємства «Севтеплоенерго» Севастопольської міської ради, сформована станом на 14.02.2017 (дата відкриття виконавчого провадження ВП№52638076), в якій міститься інформація про наявний актуальний арешт нерухомого майна Комунального підприємства «Севтеплоенерго» Севастопольської міської ради, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП№48307942 від 20.11.2015, винесеної головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, наявність арешту нерухомого майна Комунального підприємства «Севтеплоенерго» Севастопольської міської ради, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП№32806041 від 10.03.2016, винесеної головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України; наявність арешту нерухомого майна Комунального підприємства «Севтеплоенерго» Севастопольської міської ради, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП№53375567 від 07.08.2017, винесеної головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.

Враховуючи викладені обставини та долучені державним виконавцем до матеріалів скарги докази, суд дійшов висновку про необґрунтованість тверджень скаржника, що державним виконавцем не було проведено дій щодо перевірки майнового стану боржника та висновок державного виконавця про відсутність майна боржника не підтверджується жодними доказами, так як наявними в матеріалах виконавчого провадження ВП№52638076 належними та допустимими доказами підтверджується вчинення державним виконавцем відповідних дій (зокрема, звернення до відповідних органів щодо виявлення майна та коштів боржника).

Так само, суд вважає необгрунтованими твердження скаржника щодо незазначення державним виконавцем в оскаржуваній постанові, на підставі яких документів він дійшов висновку про відсутність у боржника майна та коштів, на які можливо звернути стягнення, так як відповідні документи наявні в матеріалах виконавчого провадження ВП№52638076 та стягував має право знайомитись з матеріалами виконавчого провадження у будь-який час, тоді як законом не встановлено обов'язку державного виконавця викладати у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу перелік документів, що підтверджують висновок державного виконавця про наявність підстав для повернення виконавчого документу стягувачу.

Також, щодо тверджень скаржника про відсутність матеріалах виконавчого провадження ВП№52638076 акту державного виконавця про відсутність майна боржника, суд зазначає, що відповідний акт складається за результати виходу державного виконавця за місцезнаходженням боржника, тоді як враховуючи адресу місцезнаходження боржника (Автономна Республіка Крим, місто Севастополь) фактично вчинити дії щодо виходу державного виконавця за адресою місцезнаходження боржника є неможливим.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Правовий режим тимчасово окупованої території може бути визначено, змінено чи скасовано виключно законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території право власності охороняється згідно із законодавством України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» за державою Україна, Автономною Республікою Крим, територіальними громадами, у тому числі територіальною громадою міста Севастополя, державними органами, органами місцевого самоврядування та іншими суб'єктами публічного права зберігається право власності та інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» набуття та припинення права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на тимчасово окупованій території, здійснюється відповідно до законодавства України за межами тимчасово окупованої території. У разі неможливості здійснення державним реєстратором повноважень щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на тимчасово окупованій території орган державної реєстрації визначається Кабінетом Міністрів України. На тимчасово окупованій території будь-який правочин щодо нерухомого майна, у тому числі щодо земельних ділянок, вчинений з порушенням вимог цього Закону, інших законів України, вважається недійсним з моменту вчинення і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Водночас, суд вважає обґрунтованими твердження скаржника, що державним виконавцем не було вчинено дій щодо виявлення дебіторської заборгованості боржника.

Так, відповідно до ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець має право звернутися за інформацією про дебіторську заборгованість боржника до органів доходів і зборів. Органи доходів і зборів зобов'язані протягом трьох робочих днів з дня одержання відповідної вимоги виконавця надати виконавцю необхідні документи та інформацію.

Дебіторська заборгованість - це сума заборгованості дебіторів підприємству на певну дату. Дебітори - це юридичні чи фізичні особи, що внаслідок минулих подій мають певну заборгованість перед підприємством. Отже для встановлення дебіторської заборгованості виконавець звертається до органів доходів і зборів. У разі наявності дебіторської заборгованості виконавець вживає заходів передбачених ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов'язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику. Після надходження відомостей про наявність майна боржника виконавець проводить опис такого майна, накладає на нього арешт, вилучає його і реалізує в установленому цим Законом порядку. Якщо особа, в якої перебуває майно боржника, перешкоджає виконавцю у вилученні такого майна, воно вилучається виконавцем у примусовому порядку. Готівка та майно, що належать боржнику від інших осіб, вилучаються виконавцем у таких осіб у присутності понятих. На належні боржникові у разі передачі від інших осіб кошти, що перебувають на рахунках у банках та інших фінансових установах, стягнення звертається виконавцем на підставі ухвали суду в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, державний виконавець з метою виявлення дебіторської заборгованості боржника має право звернутися до органів доходів і зборів, та у разі наявності дебіторської заборгованості - вчиняє дії, передбачені ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження».

Матеріали виконавчого провадження ВП№52638076 не містять доказів вчинення державним виконавцем дій, передбачених ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження».

Що стосується тверджень скаржника, що державним виконавцем не було вчинено жодних примусових дій, спрямованих на виконання наказу Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Суд зазначає, що дійсно, матеріали виконавчого провадження ВП№52638076, по суті, складаються лише із запитів державного виконавця до відповідних органів (вказаних вище) та не містять доказів фактичного вчинення державним виконавцем заходів щодо примусового виконання наказу Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011, зокрема, постанов про накладення арешту на кошти, майно боржника, винесених саме в рамках виконавчого провадження ВП№52638076.

15.11.2017 до Господарського суду міста Києва від Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшов відзив на позовну заяву, в якому державний виконавець зазначив, що в ході виконання виконавчого документу - наказу Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011 державний виконавцем було встановлено наявність чинних арештів, накладних на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника в рамках виконавчих проваджень ВП№52634912 та ВП№32806041, що свідчить про забезпечення прав стягувача.

У судовому засіданні 08.12.2017 державний виконавець подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що наказ Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011 був повторного пред'явлений стягувачем до виконання. Вказаний виконавчий документ перебував на виконанні з 29.05.2012 (виконавче провадження ВП№32805041), в рамках якого було накладено арешт на все майно та грошові кошти боржника. При завершенні виконавчого провадження ВП№32805041 арешт з майна та грошових коштів боржника не знімався, у зв'язку з чим під час вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП№52638076 вже був наявній арешт, накладений на майно та кошти боржника.

Як встановлено судом, державним виконавцем у судовому засіданні 08.12.2017 долучено до матеріалів скарги копію постанови про арешт коштів боржника ВП№32806041 від 26.11.2015, якою було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках Комунального підприємства «Севтеплоенерго» Севастопольської міської ради, відкритих в банківських установах; копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП№32806041 від 10.03.2016, якою накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно Комунального підприємства «Севтеплоенерго» Севастопольської міської ради.

Вказані постанови були винесені державним виконавцем при виконанні наказу Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011, про що зазначено в них.

Як встановлено судом, постановою про повернення виконавчого документа стягувачу ВП№32806041 виконавчий документ - наказ Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011 було повернуто скаржнику.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Платіжні вимоги на примусове списання коштів надсилаються не пізніше наступного робочого дня після накладення арешту та в подальшому не пізніше наступного робочого дня з дня отримання інформації про наявність коштів на рахунках.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

Суд зазначає, що Законом України «Про виконавче провадження» не встановлено будь-яких виключень щодо виконання державним виконавцем обов'язку з накладення арешту на кошти боржника у виконавчому провадженні, відкритому при повторному пред'явленні наказу до виконання, з огляду на що суд дійшов висновку, що в рамках виконавчого провадження ВП№52638076 державний виконавець повинен був вчинити дії щодо накладення арешту на кошти боржника незалежно від того, що в межах виконавчого провадження ВП№32806041 (з виконання наказу Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011) на кошти боржника було накладено арешт.

Як встановлено судом, в матеріалах виконавчого провадження ВП№52638076 міститься відповідь Державної фіскальної служби про наявні відкриті боржником у банківських установах рахунки (інформація станом на 01.09.2017), з якої вбачається, що у боржника наявні відкриті рахунки в ПАТ «Укрексімбанк», ПАТ «Сбербанк», ПАТ «ВТБ Банк» та ПАТ «Укргазбанк».

При цьому, суд зазначає, що такий обов'язок державного виконавця (щодо винесення постанов про арешт коштів боржника) в рамках конкретного виконавчого провадження обумовлений необхідністю надсилання відповідних постанов до фінансових установ (постанови про арешт коштів боржника) з метою фактичної реалізації накладення арешту на кошти, що містяться на рахунках, відкритих боржником у фінансових установах, та відповідно, списання з рахунків боржника за виставленими державним виконавцем платіжними вимогами грошових коштів для фактичного виконання рішення суду саме в межах конкретного виконавчого провадження.

Державним виконавцем 08.12.2017 долучено до матеріалів скарги копію листа ПАТ «Укргазбанк», в якому банк повідомляє державного виконавця, що постанова про арешт коштів боржника від 17.10.2017 № ВП52634912 щодо Комунального підприємства «Севтеплоенерго» Севастопольської міської ради прийнята банком до виконання, на рахунках боржника грошові кошти відсутні станом на 25.10.2017; лист ПАТ «ВТБ Банк» про прийняття банком до виконання постанови про арешт коштів боржника від 17.10.2017 № ВП52634912, станом на 25.10.2017 грошові кошти на рахунках боржника відсутні; лист Пат «Сбербанк» про прийняття банком до виконання постанови про арешт коштів боржника від 17.10.2017 № ВП52634912, грошові кошти на рахунках боржника відсутні; лист ПАТ «Укрексімбанк» про прийняття банком до виконання постанови про арешт коштів боржника від 17.10.2017 № ВП52634912, станом на 26.10.2017 грошові кошти на рахунках боржника відсутні.

Судом встановлено, що виконавче провадження № ВП52634912 було відкрито щодо виконання наказу Господарського суду міста Севастополь від 01.06.2012 у справі № 5020-1922/2011 (копія постанови про арешт коштів боржника № ВП52634912 від 17.10.2017 долучена державним виконавцем до матеріалів скарги 15.11.2017).

Доказів накладення арешту на кошти боржника (шляхом винесення постанови про арешт коштів боржника саме в рамках виконавчого провадження ВП№52638076) та, відповідно, доказів надсилання вказаної постанови до фінансових установ, в яких боржником відкриті рахунки матеріали виконавчого провадження ВП№52638076 не містять.

Також, як встановлено судом, постановою ВП№52638076 від 15.02.2017 про об'єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження об'єднано виконавчі провадження ВП№52569485, ВП№52570737 та ВП№52638076 у зведене виконавче провадження ВП№53423618.

Державним виконавцем не надано суду доказів накладення арешту на майно та кошти боржника як в межах зведеного виконавчого провадження ВП№53423618, так і в межах виконавчих проваджень, приєднаних до зведеного (ВП№52569485, ВП№52570737).

Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Як встановлено судом, з копій матеріалів виконавчого провадження ВП№52638076, долучених державним виконавцем до матеріалів скарги 13.10.2017, вбачається, що державним виконавцем було сформовано Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта - Комунального підприємства «Севтеплоенерго» Севастопольської міської ради, станом на 14.02.2017 (дата відкриття виконавчого провадження ВП№52638076) та станом на 31.08.2017 (05.09.2017 державним виконавцем було винесено оскаржувану постанову про повернення виконавчого документа стягувачу ВП№52638076).

В матеріалах виконавчого провадження ВП№52638076 міститься запит державного виконавця (вих. № 20.1-510/ від 14.02.2017) щодо виявлення за боржником зареєстрованого майна, адресований Регіональному сервісному центру МВУ в Херсонській області, Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку, Головному управлінню Держгеокадастру в Херсонській області, Державній службі України з питань праці, Державній службі України з питань геодезії, картографії та кадастру, Державній інспекції з безпеки на морському та річковому транспорті.

Також, в матеріалах виконавчого провадження ВП№52638076 міститься відповідь Державної фіскальної служби про наявні відкриті боржником у банківських установах рахунки (інформація станом на 01.09.2017), з якої вбачається, що у боржника наявні відкриті рахунки в ПАТ «Укрексімбанк», ПАТ «Сбербанк», ПАТ «ВТБ Банк» та ПАТ «Укргазбанк».

Тобто, на дату відкриття виконавчого провадження державним виконавцем були вчинені дії щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника (направлення запитів до відповідних органів).

Однак, відповідно до ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Водночас, як встановлено судом, державним виконавцем лише при відкритті виконавчого провадження ВП№52638076 були вчинені дії щодо виявлення майна боржника, зокрема, надіслані запити до Регіонального сервісного центру МВУ в Херсонській області, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області, Державної служби України з питань праці, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Державної інспекції з безпеки на морському та річковому транспорті.

Доказів вчинення державним виконавцем дій щодо виявлення рухомого майна боржника станом на дату винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ВП№52638076 (з урахуванням строків ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження", а саме не рідше ніж один раз на три місяці, тобто, у серпні 2017 року) матеріали виконавчого провадження не місять, зокрема, запитів до Регіонального сервісного центру МВС в Херсонській області, Державної служби України з питань праці, Державної інспекції з безпеки на морському та річковому транспорті.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що державним виконавцем в рамках виконавчого провадження ВП№52638076 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011 не було вжито всіх дій, спрямованих на ефективне, своєчасне і в повному обсязі виконання рішення Господарського суду міста Севастополя у справі № 5020-1923/2011.

Судові рішення відповідно до статті 124 Конституції України є обов'язковими до виконання на всій території України.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини (далі - Суд) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

За певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (див. рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, п. 27).

Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 7 червня 2005 року у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов'язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comingersoll S. A." проти Португалії", заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

Водночас, оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення скарги Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на дії та рішення Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 5020-1923/2011 в частині вимог про визнання недійсною постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 05.09.2017 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011.

Що стосується вимог скаржника про визнання незаконними дії (бездіяльності) відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які полягають у винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 05.09.2017 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011, суд зазначає таке.

Згідно з п. 9.1, 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» прийняття органами Державної виконавчої служби, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає в розумінні статті 121-2 ГПК під ознаки дій цих органів та осіб, тому відповідні рішення також підлягають оскарженню до названих судів. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Таким чином, зважаючи на положення п.п. 9.1, 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» та те, що дії державного виконавця мають форму конкретного процесуального документу - постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ВП№52638076 від 05.09.2017 (оскаржуваної постанови), суд дійшов висновку, що належним способом захисту в даному випадку є визнання постанови про повернення виконавчого документа стягувачу ВП№52638076 від 05.09.2017 недійсною.

Саме такий спосіб захисту є ефективним, так як спрямований на реальне відновлення порушеного права, водночас, такий спосіб захисту як визнання дій державного виконавця незаконними, в даному випадку, не може поновити порушені права скаржника, так як такі дії були реалізовані у формі постанови, а тому саме остання підлягає оскарженню (за аналогією оскарженню підлягає судове рішення, а не дії судді щодо винесення останнього).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в частині вимог про визнання незаконними дії (бездіяльності) відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які полягають у винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 05.09.2017 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011.

Крім того, що стосується вимог скаржника про зобов'язання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження та вжити всі заходи для фактичного повного виконання рішення суду у даній справі, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Таким чином, державний виконавець самостійно зобов'язаний відновити виконавче провадження за власною постановою у строки та порядку, встановленими ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» (у випадку визнання недійсною судом постанови про повернення виконавчого документу стягувачу).

Водночас, згідно з п. 9.1, 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Таким чином, наразі вимоги скаржника про зобов'язання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження ВП№52638076 є передчасними, так як строк для виконання державним виконавцем обов'язку щодо відновлення виконавчого провадження ВП№52638076 станом на дату судового засідання не настав.

У випадку невчинення державним виконавцем дій щодо відновлення виконавчого провадження ВП№52638076 у порядку та строки, встановлені ч. 1 ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження", стягувач має право звернутися з відповідною скаргою до суду.

Так само, стягувач має право оскаржити бездіяльність державного виконавця щодо невжиття ним всіх заходів для фактичного повного виконання рішення суду у справі № 5020-1923/2011 після відновлення виконавчого провадження ВП№52638076 (у відновленому виконавчому провадженні), в той час як наразі такі вимоги скаржника є передчасними.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в частині вимог про зобов'язання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження та вжити всі заходи для фактичного повного виконання рішення суду у даній справі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення скарги Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», а саме в частині визнання недійсною постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 05.09.2017 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Севастополя від 06.02.2012 у справі № 5020-1923/2011.

Керуючись ст.ст. 86, 1212 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на дії та рішення Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у справі № 5020-1923/2011 задовольнити частково.

2. Визнати недійсною постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про повернення виконавчого документа стягувачу ВП№52638076 від 05.09.2017.

3 В іншій частині скарги відмовити.

Суддя І.М. Отрош