РІШЕННЯ

04 грудня 2017 рокуСправа № 921/438/17-г/7

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Стадник М.С.

розглянув матеріали справи

за позовом Комунального підприємства "Тернопільводоканал" вул. Танцорова, 7, Тернопіль, 46008

до відповідача 1: Тернопільського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України вул. Лисенка, 20а, Тернопіль, Тернопільська область, 46002

відповідача 2: Байківецької сільської ради Тернопільська область, с. Байківці, вул. Січових Стрільців, 43, 47711

відповідача 3: Івачеводолішнівської сільської ради Тернопільська область, с. Івачів Долішній, вул. Незалежності, 37, 47704

відповідача 4: Плотицької сільської ради Тернопільська область, с. Плотича, вул. Садова, 4, 47704

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_1 комітет Тернопільської міської ради м.Тернопіль вул. Листопадова, 5, 46001

про визнання недійсним рішення Адміністративної колегії Тернопільського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.05.2017р. "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" №06-р/к по справі №853-3МС.

За участі представників:

позивача: ОСОБА_2, довіреність №4075/16 від 28.12.16р.;

відповідача 1: ОСОБА_3, довіреність №18/511 від 19.06.17р.;

відповідача 2: ОСОБА_4, довіреність № б/н від 22.05.17р.;

третьої особи: ОСОБА_5, довіреність №350/01 від 07.02.2017р.

Суть справи:

Комунальне підприємство "Тернопільводоканал" звернулось з позовом до відповідачів: 1/ Тернопільського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України; 2/ Байківецької сільської ради; 3/ Івачеводолішнівської сільської ради; 4/ Плотицької сільської ради, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_1 комітет Тернопільської міської ради, про визнання недійсним рішення Адміністративної колегії Тернопільського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.05.2017р. "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" №06-р/к по справі №853-3МС.

Ухвалою суду від 20.07.2017р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 29.08.2017р.

Ухвалами суду від 29.08.2017р. забезпечено позов та відкладено розгляд справи на 18.09.2017р., та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_1 комітет Тернопільської міської ради.

У судових засіданнях 18.09.2017р., 26.09.2017р. та 27.09.2017р., на підставі ст. 77 ГПК України, оголошувалися перерви до 26.09.2017р., 27.09.2017р. та 03.10.2017р. відповідно.

Ухвалою суду від 18.09.2017р., за клопотанням представника позивача, відповідно до ст. 69 ГПК України, строк розгляду справи продовжений на 15 днів по 03.10.2017р.

Ухвалою суду від 03.10.2017р. залучено до участі у справі на стороні відповідачів: Івачеводолішнівську сільську раду, Байківецьку сільську раду, Плотицьку сільську раду, розгляд справи відкладено на 27.10.2017р. та зобов'язано сторони та третю особу подати додаткові матеріали.

Ухвалами суду від 27.10.2017р. та 21.11.2017р. розгляд справи відкладався на 21.11.2017р. та 04.12.2017р. відповідно.

Представник позивача у судовому засіданні 04.12.2017р. позовні вимоги підтримав. В обґрунтування заявлених вимог посилається на наступне: - при винесенні оскаржуваного рішення Адміністративною колегією порушено процедуру визначення монопольного (домінуючого) становища, а саме упущено ряд необхідних дій, зокрема, передбачених пп. пп. 2.1.2, 2.1.3, 2.1.7, 2.1.8, 2.1.9, 2.1.10 Методики визначення монопольного (домінуючого) становища субєктів господарювання на ринку, що, як наслідок, є порушенням встановленого ч. 2 ст. 19 Конституції України способу здійснення своїх повноважень; - не вірно встановлена частка на ринку, оскільки товаром є питна вода, якою мешканці сіл забезпечуються згідно ст. 16 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" не тільки підприємством питного водопостачання, а і самостійно, шляхом облаштування криниць, свердловин, водонапірних веж; - Адміністративною колегією в оскаржуваному рішенні не обґрунтовано наявність передбачених законодавством обставин, необхідних для встановлення монопольного (домінуючого) становища КП "Тернопільводоканал"; - зобов'язання щодо забезпечення населення житлово-комунальними послугами у селах Івачів Долішній, Плотича, ОСОБА_6, мкр. Гаї Чумакові (с. Байківці) Тернопільського району покладені на відповідні сільські ради, а не на Тернопільську міську раду чи КП "Тернопільводоканал", як підприємство територіальної громади м. Тернопіль; - КП "Тернопільводоканал" є виконавцем послуг лише до точок розмежування балансової належності мереж, а тому не може забезпечувати надання послуг з водопостачання та водовідведення безпосередньо до приміщення споживачів, оскільки відповідна інженерна мережа знаходиться поза контролем підприємства.

Щодо відповідності змісту договорів про водозабезпечення Типовому договору та Правилам надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, звертає увагу суду на наступне:

- щодо невключення до договорів умов про попереднє повідомлення споживачів про планову перерву в наданні послуг та відшкодування збитків, які передбачені пп. пп. 7 та 18 п. 19 Типового договору, вважає, що такі умови передбачені п. 4 та пп. 18 п. 32 Правил, а тому зазначені умови є чинними та обов'язковими до виконання незалежно від їх включення до умов договорів;

- щодо п.п. 2.5 та 2.6 договорів, зазначає, що ні умови Типового договору, ні Правила не забороняють використання поряд із індивідуальним, загальногрупового засобу обліку, не визначають, що до уваги беруться виключно показники індивідуального засобу обліку, а лише зазначено про необхідність застосування показників засобів обліку. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2016р. у справі №607/16310/15-ц за позовом фізичної особи ОСОБА_7 до КП "Тернопільводоканал" про усунення порушень прав споживача комунальних послуг шляхом визнання несправедливими та недійсними окремих положень договору про водозабезпечення визнано законними та справедливими умови договору щодо включення до нього умов про проведення розрахунків із врахуванням показників загальногрупового засобу обліку;

- щодо п.п. 2.11, 4.2.3 та 4.3.10 договорів, посилається на ст. 17 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність", згідно якої законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту, а тому використовувати для проведення розрахунків за спожиті послуги з водопостачання засоби обліку, які не пройшли періодичну повірку, заборонено, а позивач не покладає на споживачів жодних додаткових, не передбачених законодавством зобов'язань, а навпаки, надає споживачам відтермінування на три місяці для встановлення лічильників, які б мали бути вже встановленими на момент укладення договору, оскільки відповідно до п. 13.1 ДБН В.2.5-64:2012 "Внутрішній водопровід та каналізація", для будинків, будівель або споруд, які будуються, реконструюються, реставруються, технічно переоснащуються та капітально ремонтуються, з гарячим і/або холодним водопроводом треба передбачати вузли обліку витрат води з витратомірами (лічильниками) холодної і гарячої води;

- щодо п. 4.2.12 договорів, зазначає, що законодавством України передбачено обов'язок споживачів щомісячно знімати та подавати показники індивідуальних засобів обліку, однак, за невиконання такого зобов'язання не передбачено жодної відповідальність, а також не передбачено правових наслідків невиконання цього зобов'язання. Представник позивача зауважив, що для врегулювання цієї прогалини рішенням ОСОБА_1 комітету Тернопільської міської ради №1049 від 22.08.2005р. затверджено Положення про порядок обліку та розрахунків за спожиті послуги з холодного водопостачання і водовідведення по квартирних приладах обліку, яким передбачено проведення нарахувань за середньою витратою у випадку відсутності показників індивідуальних засобів обліку (п. 2), при цьому, після отримання фактичного показника лічильника проводиться перерахунок спожитих послуг згідно з фактичними показниками лічильника (п. 2.4);

- щодо п.п. 4.2.7 та 10.5 договорів, пояснив, що такі, згідно ст. 615 Цивільного кодексу України, є способами забезпечення виконання зобов'язань споживачами, однак на практиці такі умови не застосовуються;

- щодо п.п. 2.10, 6.3, 10.4 договорів, вважає, що запропонований механізм зняття показників жодним чином не порушує права споживачів, оскільки за ними зберігається право бути присутніми при знятті показників, при цьому, практично забезпечити присутність усіх споживачів одночасно при знятті показників групових засобів обліку є неможливим, а тому органи місцевого самоврядування є представниками територіальних громад загалом та діють в їхніх інтересах, що не заборонено чинним законодавством.

Крім того, представник позивача звернув увагу суду на те, що рішенням адміністративної колегії №06-р/к від 30.05.2017р. по справі №853-3МС двічі притягнуто КП "Тернопільводоканал" до відповідальності за одне і теж правопорушення, а саме за порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді зловживання монопольним становищем, та накладено двічі штраф у розмірі 68 000,00 грн., що суперечить ст. 61 Конституції України.

Представник відповідача 1 проти позовних вимог заперечує, посилаючись на відповідність рішення законодавству про захист економічної конкуренції. При цьому, звертає увагу суду на наступне: - позивач не навів доказів, які б спростовували висновок Адміністративної колегії щодо того, що підприємство здійснює діяльність на ринку централізованого водопостачання та займає монопольне становище на даному ринку, наявність на території громад навколишніх сіл суб`єктів господарювання, які надають аналогічні послуги, а також не подав доказів на підтвердження збитковості підприємства; - КП "Тернопільводоканал" надає послугу централізованого водопостачання фізичним та юридичним особам, яка згідно ст. 5 Закону України "Про природні монополії", віднесена до сфери діяльності суб'єктів природної монополії, а тому позивач є виконавцем послуг централізованого водопостачання, зокрема, і в територіальних межах сіл: Івачів Долішній, Плотича, ОСОБА_6, мкр. Гаї Чумакові (с. Байківці) Тернопільського району, де розташовані водопровідні мережі, які приєднані до мереж КП "Тернопільводоканал"; - висновки, зроблені у судових рішеннях у справі №607/16310/15-ц не мають значення для вирішення спірних правовідносин, оскільки у даній справі встановлювались обставини щодо дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів, а не законодавства про захист економічної конкуренції. Також, зауважив, що ринок знаходиться в стані природної монополії, у зв'язку з чим на ньому відсутня конкуренція, а тому вважає не доведеними доводи позивача щодо того, що при розгляді справи територіальним відділенням допущено порушення Методики визначення монопольного (домінуючого) становища субєктів господарювання на ринку.

Представник відповідача 1 вважає, що умови договорів, зокрема і в частині порядку розрахунків із споживачами, не відповідають змісту та умовам Типового договору та Правил, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630, а саме:

- у договорах відсутні положення про зобов'язання виконавця, а саме умови про попереднє повідомлення споживачів про планову перерву в наданні послуг та відшкодування збитків, передбачені пп. пп. 7 та 18 п. 19 Типового договору;

- п.п. 2.5 та 2.6 договорів суперечать ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до якої договір не може містити умов, що вводять додаткові види оплати послуг, не передбачені Типовими договорами. Пунктом 7 Типового договору передбачено, що плата за надані послуги за наявності засобів обліку води справляється за їх показами згідно п.п. 10 13 Правил, відповідно до яких різниця між показами загальнобудинкових засобів обліку та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загально будинкової мережі. Тобто, розподіл витрат води має здійснюватися лише на тих мешканців, які не мають індивідуальних засобів обліку води. Додатково зауважила, що покази загальногрупових та індивідуальних лічильників знімаються позивачем не в один день, що призводить до неможливості визначення фактичної різниці між ними та не дозволяє встановити реальну кількість води використаної кожним споживачем;

- щодо п.п. 2.11, 4.3.10 та 4.2.12 договорів, вважає, що обовязок здійснення повірки індивідуальних засобів обліку води покладено на КП "Тернопільводоканал", а не Споживача, а нарахування плати за нормами споживання, у разі порушення споживачами встановлених термінів повірки індивідуальних засобів обліку води або неподання показів індивідуального водоміра більше 6-ти місяців підряд, законодавством не передбачено;

- передбачений п. 4.2.3 договорів обовязок Споживача встановити індивідуальний водолічильник протягом 3-х місяців з моменту підписання договору не передбачений Типовим договором та Правилами, а тому за Споживачем залишається виключне право обирати порядок обліку холодної води (згідно нормативів споживання або згідно показів індивідуального засобу обліку);

- зазначені у п.п. 4.3.7 та 10.5 договорів умови припинення надання КП "Тернопільводоканал" послуг з централізованого водопостачання Споживачу не передбачені чинним законодавством, оскільки такі надаються безперебійно, а випадки, за яких припиняється надання таких послуг, визначені ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги";

- повноваження сільських рад щодо участі при знятті показів загальногрупових лічильників, підключенні, перепідключенні споживачів, складанні актів про порушення на сільських водопровідних мережах тощо, зазначені у п.п. 2.10, 6.3, 10.4 договорів, не передбачені Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", а такі дії повинні здійснюватись за обовязковою участю Споживачів (як власників) та КП "Тернопільводоканал" (як виконавця);

- пункт 10.2 договорів суперечить ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", згідно якої виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення для обєктів усіх форм власності є субєкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення, тобто КП "Тернопільводоканал", а не Споживач. При цьому, дана норма поширюється і на Споживачів, що проживають у будинках садибного типу, про що зазначено у листі роз'ясненні Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №7/9-106 від 06.01.2016р.;

- позивач у всіх договорах зазначив себе як Виробник, а не Виконавець послуг, як це передбачено ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Типовим договором та Правилами.

Крім того, представник відповідача 1 послався на судову практику Вищого господарського суду України на підтвердження правомірності висновків територіального відділення, зроблених в оскаржуваному рішенні.

Щодо тверджень позивача, що рішенням №06-р/к від 30.05.2017р. він двічі притягнутий до відповідальності за одне й те ж порушення, зазначив, що різні дії КП "Тернопільводоканал", а саме: 1/ по укладанню із споживачами сіл договорів про надання послуги централізованого холодного водопостачання, які містять вимоги, що погіршують законодавчо встановлені умови її надання та 2/ дії по необґрунтованому нарахуванню споживачам сіл плати за надані послуги кваліфікуються як зловживання монопольним становищем, а тому двічі накладено штраф у розмірі 68 000,00 грн. за різні порушення законодавства про захист економічної конкуренції на підставі п. 2 ст. 50 та ч. 1 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Байківецька сільська рада витребуваних судом матеріалів не подала, представник сільської ради в процесі розгляду справи підтвердила, що матеріали інвентаризації сільських водомереж не завершені, на території сільської ради немає підприємства, яке б надавало послуги централізованого водопостачання, а тому вважає безпідставними твердження позивача щодо заперечення визнання його монополістом. Просить в позові відмовити.

Івачеводолішнівська сільська рада, Плотицька сільська рада витребуваних судом матеріалів не подали, участі представників в судових засіданнях не забезпечили, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

ОСОБА_1 комітет Тернопільської міської ради в процесі розгляду справи підтримав позовні вимоги та просить їх задоволити. Представник третьої особи звернув увагу суду на те, що рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради №940 від 09.11.2016р. не встановлює факт збитковості підприємства, а лише містить доручення провести аналіз його прибутковості, який станом на даний час не був здійснений.

Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши в процесі розгляду справи пояснення представників сторін та третьої особи, встановив:

- Адміністративною колегією Тернопільського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, за результатами розгляду справи №853-3МС, прийнято рішення №06-р/к від 30.05.2017р. "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу", яким:

- визнано КП "Тернопільводоканал" таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку централізованого холодного водопостачання в територіальних межах сіл: Івачів Долішній, Плотича, ОСОБА_6, мкр. Гаї Чумакові (с. Байківці) Тернопільського району, де розташовані водопровідні мережі, які приєднані до мереж комунального підприємства "Тернопільводоканал", протягом 2008-2016 років та по даний час, з часткою 100%, як таке, що немає жодного конкурента;

- визнано дії КП "Тернопільводоканал" по укладанню із споживачами сіл: Івачів Долішній, Плотича, ОСОБА_6, мкр. Гаї Чумакові (с. Байківці) Тернопільського району договорів про надання послуги з централізованого холодного водопостачання, які містять вимоги, що погіршують законодавчо встановлені умови її надання, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 2 ст. 50 та ч. 1 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, що може призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку та відповідно до ст. 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції", на КП "Тернопільводоканал" за вчинення даного порушення законодавства про захист економічної конкуренції пунктом 3 рішення накладено штраф в розмірі 68 000 грн.;

- визнано дії КП "Тернопільводоканал" по необґрунтованому нарахуванню споживачам сіл: Івачів Долішній, Плотича, ОСОБА_6, мкр. Гаї Чумакові (с. Байківці) Тернопільського району плати за послугу централізованого холодного водопостачання порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 2 ст. 50 та ч. 1 ст. 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, що призвели до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку та відповідно до ст. 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції", на КП "Тернопільводоканал" за вчинення даного порушення законодавства про захист економічної конкуренції пунктом 5 рішення накладено штраф в розмірі 68 000 грн.;

- зобов'язано КП "Тернопільводоканал" в тримісячний термін з дня одержання рішення припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом: - укладання із споживачами сіл: Івачів Долішній, Плотича, ОСОБА_6, мкр. Гаї Чумакові (с. Байківці) Тернопільського району договорів, які відповідають вимогам Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та Типового договору, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630; - припинення необґрунтованого нарахування споживачам сіл: Івачів Долішній, Плотича, ОСОБА_6, мкр. Гаї Чумакові (с. Байківці) Тернопільського району плати за послугу з централізованого холодного водопостачання, яке не передбачене нормативно-правовими актами.

Як випливає із матеріалів справи, комунальне підприємство одержало рішення адміністративної колегії 03.06.2017р.

Порядок оскарження рішень органів Антимонопольного комітету України в судовому порядку визначений ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", відповідно до якої відповідач у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції має право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України до господарського суду у двохмісячний строк з дня одержання рішення, цей строк не може бути відновлено.

Підприємством рішення Адміністративної колегії Тернопільського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №06-р/к від 30.05.2017р. оскаржено до господарського суду Тернопільської області 18.07.2017р., тобто в межах строків встановлених законом.

Суд, на підставі ст. 43 ГПК України, оцінивши подані сторонами та третьою особою докази, наведені в процесі розгляду справи представниками сторін та третьої особи доводи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. При цьому, суд виходив із наступного:

- Законом України "Про захист економічної конкуренції" (далі ОСОБА_8 про економічну конкуренцію) регулюються відносини органів державної влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю із суб'єктами господарювання; суб'єктів господарювання з іншими суб'єктами господарювання, із споживачами, іншими юридичними та фізичними особами у зв'язку з економічною конкуренцією. ОСОБА_8 застосовується до відносин, які впливають чи можуть вплинути на економічну конкуренцію на території України;

- правові, економічні та організаційні засади державного регулювання діяльності суб'єктів природних монополій в Україні визначені Законом України "Про природні монополії" (далі ОСОБА_8 про природні монополії), метою якого є забезпечення ефективності функціонування ринків, що перебувають у стані природної монополії, на основі збалансування інтересів суспільства, суб'єктів природних монополій та споживачів їх товарів;

- згідно ч. 1 ст. 5 Закону про природні монополії, нормами даного Закону регулюється діяльність суб'єктів природних монополій, зокрема, у сфері централізованого водопостачання та централізованого водовідведення;

- зведений перелік суб'єктів природних монополій ведеться Антимонопольним комітетом України на підставі реєстрів суб'єктів природних монополій у сфері житлово-комунального господарства (ч. 2 ст. 5 Закону про природні монополії) та розміщується на його офіційному веб-сайті (п. 7 Порядку складання та ведення зведеного переліку суб'єктів природних монополій, затверджений розпорядженням Антимонопольного комітету України від 28.11.2012р. №874-р). Також до компетенції Антимонопольного комітету України віднесено прийняття рішень (розпоряджень) щодо визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на товарному ринку (п. 11 ч. 1 ст. 7 Закону України від 26.11.1993р. "Про Антимонопольний комітет України");

- визначення поняття суб'єкта природної монополії, з врахуванням норм Закону про природні монополії, наведено і у ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг", це суб'єкт господарювання будь-якої форми власності, який провадить діяльність на ринку, що перебуває у стані природної монополії, зокрема, у сфері централізованого водопостачання та централізованого водовідведення;

- централізоване питне водопостачання господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об'єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов'язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води. Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Визначення виконавця таких послуг та державне регулювання діяльності у сфері централізованого водопостачання та водовідведення здійснює Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (ст. 1, ч. 4 ст. 5, ч. 5. ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (далі - ОСОБА_8 про житловокомунальні послуги), ч. 1 ст. 1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення"(далі - ОСОБА_8 про питну воду));

- житлово-комунальна послуга з централізованого водопостачання та водовідведення підлягає ліцензуванню, відповідно до ст. 10 Закону про житлово-комунальні послуги та ст. 9 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності";

- відповідно до Зведеного переліку суб'єктів природних монополій, який опублікований на офіційному веб-сайті Антимонопольного комітету України, позивач є суб'єктом природної монополії та включений до переліку суб'єктів природних монополій у товарній групі - централізоване водопостачання і водовідведення;

- підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; не доведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення (ст. 59 Закону про економічну конкуренцію).

Порушення законодавства про захист економічної конкуренції встановлені ст. 50 Закону про економічну конкуренцію, згідно п. 2 якої одним із таких порушень є зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону про економічну конкуренцію, суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо, зокрема, на цьому ринку у нього немає жодного конкурента.

Зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону про економічну конкуренцію, є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону про економічну конкуренцію, зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається: 1) встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку; 2) застосування різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод з суб'єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об'єктивно виправданих на те причин; 3) обумовлення укладання угод прийняттям суб'єктом господарювання додаткових зобов'язань, які за своєю природою або згідно з торговими та іншими чесними звичаями у підприємницькій діяльності не стосуються предмета договору; 4) обмеження виробництва, ринків або технічного розвитку, що завдало чи може завдати шкоди іншим суб'єктам господарювання, покупцям, продавцям; 5) часткова або повна відмова від придбання або реалізації товару за відсутності альтернативних джерел реалізації чи придбання; 6) суттєве обмеження конкурентоспроможності інших суб'єктів господарювання на ринку без об'єктивно виправданих на те причин; 7) створення перешкод доступу на ринок (виходу з ринку) чи усунення з ринку продавців, покупців, інших суб'єктів господарювання.

Слід зазначити, що частина перша статті 13 Закону про економічну конкуренцію містить кваліфікуючі ознаки зловживання монопольним (домінуючим) становищем стосовно необмеженого кола випадків такого зловживання, а частина друга перелік деяких з числа відповідних випадків, і цей перелік не є вичерпним, а тому, сама лише відсутність у згаданому переліку вказівки про ті чи інші дії суб'єкта господарювання не є перешкодою для кваліфікації таких дій за ознаками частини першої даної статті.

Зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом, а саме, згідно п. 2 ст. 52 Закону про економічну конкуренцію, за порушення, передбачені п. 2 ст. 50 цього Закону, накладається штраф у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб'єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

Матеріалами справи №853-ЗМС встановлено, що відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону про природні монополії, ст. 12 Закону про економічну конкуренцію, Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням названого Комітету від 05.03.2002 №49-р, КП "Тернопільводоканал" займає монопольне (домінуюче) становище на ринку послуги централізованого водопостачання і водовідведення в територіальних межах сіл: Івачів Долішній, Плотича, ОСОБА_6, мкр. Гаї Чумакові (с. Байківці) Тернопільського району, де приватні будинки цих сіл приєднанні до водопровідних сільських мереж, прокладених споживачами за власні кошти, які, у свою чергу, приєднанні до водогону, який знаходиться на балансі та обслуговуванні КП "Тернопільводоканал", з часткою 100%.

Підприємством не спростовано факт його створення з метою забезпечення фізичних та юридичних осіб, розташованих на території м. Тернополя та навколишніх сіл, до яких відносяться с. Івачів Долішній, Плотича, ОСОБА_6, мкр. Гаї Чумакові (с. Байківці), послугами централізованого постачання холодної води, а також з метою забезпечення належного функціонування та технічного стану обєктів водопроводу, каналізації та водопровідно-каналізаційних мереж, які перебувають на балансі підприємства, як це передбачено п. 2.1 Статуту підприємства, виданої ліцензії на серії АГ №500075 на централізоване водопостачання та водовідведення Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, та не доведено хто із субєктів господарювання надає аналогічні послуги в даних територіальних межах, а саме централізоване водопостачання.

Суд відхиляє доводи позивача як такі, що не підтверджені матеріалами справи щодо того, що:

- невірно визначено товарними межами ринку послугу з централізованого водопостачання, таким мав би бути товар питна вода. Так,відповідно до Методики, визначення меж та виду товару (послуг) є повноваженнями виключно органів Антимонопольного комітету і господарські суди у розгляді справ мають перевіряти правильність застосування органами Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, зокрема, Методики, при цьому, не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, щодо встановлення таких (п. 15.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №15 "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства"). Суд не встановив порушень норм Методики при визначені обєктів аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища: - КП "Тернопільводоканал"; - послуга з централізованого водопостачання;

- садиби, які користуються послугами централізованого водопостачання, та мають на території індивідуальні свердловини, та що на території сіл є водонапірні вежі, які постачають питну воду, що виключає надання позивачем мешканцям послуг як природнім монополістом,оскільки наявність індивідуальної свердловини та водонапірні вежі не є централізованою послугою у розумінні норм вищезазначених Законів. Зазначеними нормами законодавства передбачено, що послугу з централізованого водопостачання має право надавати тільки ліцензований субєкт господарювання, яку і надає КП "Тернопільводоканал", інших субєктів господарювання, які б надавали дану послугу на територіальних межах зазначених сіл, при наявності дозволу на таку діяльність (ліцензії), судом не здобуто, і даний факт не оспорюється позивачем.

Щодо порушення позивачем норм законодавства при укладенні та виконанні договорів із споживачами про надання послуг з централізованого водопостачання, то суд зазначає наступне.

Взаємовідносини між виконавцями та споживачами на ринку надання послуг з централізованого водопостачання регулюються Законом про житлово-комунальні послуги; Законом про питну; постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.05р. №630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" (в редакції постанови на момент прийняття спірного рішення ,далі Правила).

Відповідно до ст. 19 Закону про житлово-комунальні послуги, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, який готується виконавцем на основі типового договору.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону про житлово-комунальні послуги передбачено обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. ОСОБА_8 обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, - підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового договору затвердженні постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.05р. №630 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2009р. №933).

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК, статей 19 - 21 Закону про житлово-комунальні послуги, постанови №630 убачається, що умови типового договору, які набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд . Зазначені та проаналізовані положення чинного законодавства кореспондуються з нормами статей 13, 41 Конституції і ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якими закріплені основні принципи здійснення права власності та його обмеження: по-перше, встановлено право безперешкодно і в повному обсязі здійснювати правомочності власника щодо свого майна; по-друге, визначено межі допустимого розумного втручання держави у здійснення правомочностей власника. Причому таке втручання повинно бути законним і має здійснюватися з дотриманням принципу справедливого балансу між публічними і приватними інтересами. Зазначені принципи сформульовано і в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Спорронг і Лоннрот проти Швеції" (23 вересня 1982р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід'ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу (правова позиція Верховного суду України викладена у листі 01.07.2013р. "Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ").

Отже, доводи позивача щодо необов`язковості дотримання умов типового договору є помилковими.

Як випливає із укладених із споживачами договорів про водозабезпечення, тексти яких за період 2014-2016 років є ідентичними, крім мкр. ОСОБА_9 в частині розподілу різниці показів загальногрупових лічильників, позивач відступив від умов Типового договору, що є порушенням прав споживачів та чинного законодавства:

1/ внесено нові умови, які не передбачені умовами Типового договору та суперечать Правилам, а саме п. 2.5 та п. 2.6 договорів передбачають облік кількості фактично спожитої води на підставі повірених та опломбованих Виробником (КП "Тернопільводоканал") індивідуальних та загальногрупових лічильників, при цьому, якщо сумарна кількість води, спожитої усіма мешканцями, які використовують воду із спільного водопровідного вводу, не відповідає показам загальногрупового водолічильника, то Виробник здійснює перерахунок розміру плати і різницю розподіляє між усіма Споживачами пропорційно кількості мешканців у будинку.

Дані умови договору суперечать ч. 2 ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", п.п. 10-13 Правил та п. 7 Типового договору, відповідно до яких такий перерозподіл можливо робити тільки між тими Споживачами, які не мають індивідуальних засобів обліку, у противному випадку Споживач, який має засоби обліку, несе додаткові витрати за послуги, які не споживав, що є порушенням його прав.

Відповідно до ст. 18 Закону "Про захист прав споживачів", продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, при цьому, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Отже, доводи позивача про те, що норми чинного законодавства не забороняють здійснювати такий перерозподіл між споживачами послуг незалежно від наявності лічильника, є помилковими.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2016р. у справі №607/16310/15-ц за позовом фізичної особи ОСОБА_7 до КП "Тернопільводоканал" як встановлена обставина, яка не потребує доказуванню, оскільки згідно ч. 3 ст. 82 ГПК України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу.

Як встановлено рішенням у цивільній справі, суд прийшов до висновку, що сторони, відповідно до ст. 627 ЦК України, є вільними у визначені умов договору, що не відповідає правовій позиції Верховного Суду України про заборону виконавця послуг відступити від положень Типового договору, тому суд у даній справі керується правовою позицією Верховного Суду України;

2/ не відповідають нормам чинного законодавства і передбачені п.п. 2.11, 4.3.10 та 4.2.12 договорів умови щодо яких, у випадку порушення установлених термінів повірки індивідуальних лічильників, та/або неподання показів індивідуального водоміра більше 6-місяців підряд, нарахування за спожиту воду здійснюється відповідно до затверджених в установленому порядку норм водопостачання та показів загальногрупового лічильника за весь термін прострочення. При цьому, споживач зобовязаний подавати покази лічильників щомісяця в період з 5 до останнього числа поточного місяця, у випадку неподання таких даних, нарахування проводиться за середньо добовою витратою води за останні 3 місяці, або за період від моменту встановлення індивідуального засобу обліку.

Так, згідно п.п. 10, 15 Правил та п. 11 Типового договору, плата за надані послуги за наявності засобів обліку води і теплової енергії справляється за їх показаннями згідно з пунктами 10 - 13 Правил. Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних (будинку садибного типу) засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п'ятим пункту 15 Правил (у разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання). Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Пунктом 15 Правил встановлена оплата послуг згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці за час періодичної повірки засобів обліку води, яка проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку проводяться за рахунок виконавця (п. 14 Правил).

Отже, нормами законодавства, що регулюють порядок розрахунків за спожиті послуги по централізованому водопостачанню, урегульовано здійснення платежів споживачами, які мають засоби обліку і які не мають таких засобів обліку, а тому позивач не має права відступати від даних норм, керуючись свободою договору.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону про житлово-комунальні послуги, крім істотних, договір може містити інші умови за згодою сторін, але при цьому, договір не може містити умов, що вводять додаткові види оплати послуг, не передбачені типовими договорами на надання житлово-комунальних послуг,що виключає можливість включення вищезазначених умов;

3/ не відповідає чинному законодавству і умова п. 4.2.3 договору, згідно якої Споживач зобов`язаний придбати та встановити протягом 3-х місяців з моменту укладення договору індивідуальний засіб обліку води, у разі якщо такий відсутній. В контексті з даним пунктом діє п. 4.3.7 умов договору, яким передбачено припинення Споживачеві послуг у разі, зокрема, невиконання Споживачем умов договору.

Відповідно ст. 57 Конституції України, кожному гарантується право знати свої права і обов'язки. Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом. Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст. 64 Конституції України).

Враховуючи, що норми законодавства не зобовязують Споживачів послуг з централізованого водопостачання встановити засоби обліку, а отже не обмежують їх право на споживання таких послуг без наявності засобів обліку та за плату, встановлену п. 21 Правил згідно з установленими нормативами (нормами) споживання з розрахунку на одну особу та на ведення підсобного господарства.

Інші умови передбачені п.п. 4.3.7, 10.5 договорів щодо випадків припинення Споживачеві послуг у разі порушення термінів оплати спожитих послуг, інших грошових зобовязань в т.ч. непередбачених умовами договору, не допуску представника Виробника до водолічильника, водопровідних мереж, пристроїв та приладів на них, невиконання приписів та вимог Виробника, також суперечать нормам ст. 16 Закону про житлово-комунальні послуги, якою законодавець встановив, що комунальні послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв на: 1) проведення ремонтних і профілактичних робіт виконавцем/виробником за графіком, погодженим з виконавчими органами місцевих рад або місцевими державними адміністраціями згідно з нормативними документами. Допустима тривалість перерв у наданні послуг, їх періодичність встановлюються Кабінетом Міністрів України на підставі стандартів, нормативів, норм, порядків та правил експлуатації, проведення випробувань теплових мереж, поточного і капітального ремонтів, реконструкції об'єктів житлового фонду; 2) міжопалювальний період для систем опалення, рішення про початок та закінчення якого приймається виконавчими органами відповідних місцевих рад або місцевими державними адміністраціями виходячи з кліматичних умов згідно з правилами та іншими нормативними документами; 3) ліквідацію наслідків аварій або дії обставин непереборної сили. Перерва у наданні комунальних послуг, яка виникла внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили, має бути ліквідована у найкоротші терміни, що визначаються нормативними документами. Якщо ліквідація наслідків аварії або дії обставин непереборної сили потребує більше однієї доби, виконавець/виробник спільно з органами місцевого самоврядування здійснює заходи щодо зменшення її негативного впливу на споживачів.

Інших випадків припинення надання послуг з централізованого водопостачання ОСОБА_8 про житлово-комунальні послуги, який є спеціальним по відношенню до інших, у тому числі і норм Цивільного кодексу, не передбачає;

4/ щодо умов пунктів договорів: - п. 2.10 ("Зняття показів загальногрупового лічильника проводиться щомісячно представником Виробника у присутності і за сприяння представника Сільської ради. Споживач може за власним бажанням, попередньо узгодивши час з представником Сільської ради, взяти участь при знятті загальногрупового водоміра. Участь споживача не вважається обовязковою"); п. 6.3 ("Підключення, перепідключення Споживача до іншого водопровідного вводу можна проводити лише з дозволу Виробника та внесення змін у Схему розмежувань, оскільки такі зміни можуть вплинути на розмір нарахувань іншим абонентам. Для цього Споживачу необхідно подати Виробнику погодження Сільської ради. Без такого погодження та дозволу водоспоживання вважається самовільним і нарахування за водопостачання проводиться за пропускною здатністю самовільно влаштованого водопровідного вводу до будинковолодіння Споживача"); - п. 10.4 ("Представник Виробника вправі проводити обстеження водопровідних мереж (приладів та пристроїв на них) будь-якого Споживача та складати акти за результатами цих обстежень. У разі виявлення представником Виробника порушень вимог законодавства в сфері водопостачання, такий акт складається в присутності Споживача (у випадку порушення на сільських водопровідних мережах в присутності представника Сільської ради) та скріплюється підписами представника Виробника та представника Споживача").

Відповідно до спірного рішення Адміністративної колегії Тернопільського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, дані умови договорів є такими, що не відповідають Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", а саме в частині участі представників сільських рад у вищезазначених заходах, оскільки такі не наділені такими повноваженнями згідно цього Закону.

Згідно висновку колегії, такі дії мають вчинятися виключно між Виробником та Споживачем, так як вуличні водопровідні мережі мешканці сіл прокладали спільно за власні кошти, і такі не перебувають на балансі сільських рад.

Суд вважає висновок колегії по даному питанню таким, що не підтверджений матеріалами справи №853-ЗМС, а також суд не здобув доказів у процесі розгляду даної справи на підтвердження висновку, викладеного у рішенні.

Так, на вимогу суду, сільські ради не надали доказів на підтвердження надання послуг з централізованого водопостачання (іншого виду водопостачання) на території сіл іншими суб`єктами господарювання крім КП "Тернопільводоканал", результатів здійснених заходів (рішення сільських рад тощо) щодо вирішення питань, які стали предметом обговорення у Протоколах спільних засідань за участі КП "Тернопільводоканал", Байківецької сільської ради, Івачеводолішнівської сільської ради та Плотицької сільської ради, а саме проведення інвентаризації сільських водопровідних мереж, складання їх схем, визначення їх власників, можливої передачі на баланс сільських рад з метою врегулювання питання щодо їх обслуговування, порядку розрахунків тощо.

Державна політика у сфері питної води, питного водопостачання та водовідведення будується на принципах, зокрема, заборони відключення об'єктів питного водопостачання та централізованого водовідведення від системи енерго-, газо-, теплопостачання як об'єктів життєзабезпечення і стратегічного значення (ст. 6 Закону про питну воду).

Держава гарантує захист прав споживачів у сфері питної води, питного водопостачання та водовідведення шляхом: зобов'язання центральних і місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій дотримуватися екологічних вимог та санітарного законодавства під час проектування, будівництва, реконструкції, введення в дію та експлуатації систем питного водопостачання та централізованого водовідведення (ст. 7 Закону про питну воду).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, власні (самоврядні) повноваження щодо забезпечення соціально-культурних закладів, які належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, а також населення паливом, електроенергією, газом та іншими енергоносіями; вирішення питань водопостачання, відведення та очищення стічних вод; здійснення контролю за якістю питної води.

Приймаючи до уваги, що станом на момент прийняття спірного рішення, власники сільських водопровідних мереж не встановлені, сільські водопровідні мережі не перебувають на балансі ні сільських рад, ні будь-якої іншої особи, такі не обслуговуються КП "Тернопільводоканал", враховуючи стратегічне значення водопроводів та відсутність контролю з боку місцевого самоврядування (сільських рад) щодо їх експлуатації, ставить під сумнів гарантований державою захист прав споживачів у сфері питної води та питного водопостачання.

Отже, враховуючи ситуацію, яка склалася на даний час між Споживачами, КП "Тернопільводоканал" та сільськими радами по питанню здійснення інвентаризації водопровідних мереж, які проходять по території сіл та під`єднанні до мереж, що перебувають на балансі КП "Тернопільводоканал", через які останній надає послуги з централізованого водопостачання, їх власників, розрахунків за надані послуги, які взаємопов'язані із питаннями експлуатації мереж, контролю за якістю питної води не тільки до точки розмежування, а до кінцевого Споживача, передбачення в умовах договорів участі представника сільської ради, є такими, що відповідають чинному законодавству;

5/ не передбачено у договорах умов пп. 7, 18 п. 19 Типового договору щодо зобовязання виконавця послуг (пп. 7 повідомляти споживача про плановану перерву в наданні послуг через засоби масової інформації, а також письмово не пізніше ніж за 10 днів до її настання (крім перерви, що настає внаслідок аварії або дії непереборної сили) із зазначенням причини та часу перерви в наданні послуг; пп. 18 відшкодовувати збитки, завдані майну та/або приміщенню споживача та/або членів його сім'ї, шкоду, що заподіяна його життю чи здоров'ю внаслідок неналежного надання або ненадання послуг, а також моральну шкоду в порядку та розмірі, які визначаються відповідно до законодавства і цього договору).

Доводи позивача щодо того, що відсутність даних умов не обмежує Споживача на захист його прав згідно чинного законодавства, суд не приймає до уваги, оскільки такі передбачені умовами Типового договору з метою надання Споживачу повної інформації, необхідної при наданні такої послуги, що узгоджується із ст. 4 Закону Україну "Про захист прав споживачів".

Споживачі під час придбання, замовлення або використання послуги для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про послугу, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця) (ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів");

6/ пункт 10.2 договорів "Функції виконавця послуг водопостачання у своєму будинковолодінні та на сільських водопровідних мережах Споживачем виконуються самостійно (при умові відсутності договору на виконання таких послуг з іншими фізичними чи юридичними особами)" не відповідає ст. 19 Закону про житлово-комунальні послуги, згідно якої виконавцем таких послуг є субєкт господарювання, що провадить діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення, інших субєктів господарювання (осіб) ОСОБА_8 не передбачає, враховуючи стратегічне значення обєкту водопостачання.

Щодо зазначення КП "Тернопільводоканал" у всіх договорах як Виробника послуг, а не ОСОБА_1 таких, як це передбачено ст. 19 Закону про житлово-комунальні послуги, Типовим договором та Правилами, то суд вважає, що дане поняття не вплинуло на права та обов'язки ОСОБА_1 послуг та права споживачів, та не є кваліфікуючою ознакою зловживання монопольним (домінуючим) становищем.

Матеріалами справи встановлено, що на виконання умов договорів здійснювалися і розрахунки у порядку, встановленому ними, що привело до розрахунків, які не відповідають встановленому порядку вищезазначеними нормами законодавства в частині перерахунку розміру плати за фактично надані послуги з урахуванням показів загальногрупових водолічильників та розподілу різниці між усіма споживачами, незалежно від наявності індивідуальних лічильників.

За рішенням колегії встановлено порушення позивачем законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене ч. 1 ст. 13 та п. 2 ст. 50 Закону про економічну конкуренцію, а саме зловживання монопольним (домінуючим) становищем, яким є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Тобто, колегія встановила одне із 20 ти порушень, встановлених ст. 50 Закону про економічну конкуренцію, за яке передбачена ст. 52 Закону відповідальність у вигляді накладення штрафу у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб'єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

Подвійного нарахування штрафу за одне і те ж порушення дана норма Закону не передбачає.

Так, рішенням, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 52 Закону України, за порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом зловживання монопольним (домінуючим) становищем до підприємства застосовано двічі штрафні санкції по 68 000,00 грн. (по п. 2 рішення та п. 4 рішення), а тому суд визнає правомірними доводи позивача щодо подвійного застосування санкцій за одне і те ж саме порушення, встановлене п. 2 ст. 50 Закону.

Посилання представника колегії на те, що санкції нараховуються за кожну кваліфікуючу ознаку зловживання монопольним становищем, судом до уваги не приймається, оскільки п. 2 ст. 50 Закону не містить таких порушень та ст. 52 Закону передбачає відповідальність тільки за зловживання монопольним (домінуючим) становищем, при цьому, таке може визначатися як за однією кваліфікаційною ознакою, так і за всіма передбаченими, зокрема, п. 2 ст. 13 Закону та не передбаченими ними, оскільки ОСОБА_8 не містить вичерпного переліку ознак.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 82, 84 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсним п. 5 рішення Адміністративної колегії Тернопільського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.05.2017р. "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" №06-р/к по справі №853-3МС.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Скасувати забезпечення позову, накладеного ухвалою суду від 29.08.2017р.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня підписання рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено "19" грудня 2017р.

Суддя М.С. Стадник