ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2017 р. Справа № 920/753/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В., суддя Шутенко І.А.,

при секретарі судового засідання Міракові Г.А.,

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача - ОСОБА_1 на підставі довіреності №32-18-0.6-5781/2-17 від 28.04.2017,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у режимі відеоконференції, у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного підприємства "Карла Маркса-2" (вх.№3252С/2) на рішення господарського суду Сумської області від 27.09.2017 у справі № 920/753/17, ухвалене суддею Левченко П.І. у приміщенні господарського суду Сумської області, час ухвалення рішення не зазначено, дата складання повного тексту рішення 04.10.2017

за позовом Приватного підприємства "Карла Маркса-2", с. Мінакове, Сумська обл.

до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, м. Суми

про поновлення договору оренди

ВСТАНОВИЛА:

Приватне підприємство "Карла Маркса-2" звернулось до місцевого господарського суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, в якій просить суд визнати поновленим на тих самих умовах на наступні 7 (сім) років строком до 01.04.2024 року договір оренди землі, а саме договір б/н від 24.03.2010 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :09:001:0021 площею 4, 8831га.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з метою реалізації свого переважного права на поновлення договору, позивач більше ніж за місяць до закінчення строку дії договору письмово повідомив орендодавця про намір продовжити його дію, до листа-повідомлення був доданий проект додаткової угоди про поновлення договору оренди, в якій позивачем запропоновано новий розмір орендної плати, проте, відповідач відмовив в укладенні додаткової угоди, посилаючись, на те, що орендарем не обґрунтовано зазначений розмір орендної плати; позивач продовжує користуватись земельною ділянкою, сплачує орендну плату, при цьому, відповідач ні протягом одного місяця після закінчення строку дії договору, ні до моменту звернення позивача з позовом до суду не повідомляв орендаря про заперечення у поновленні договору оренди.

27.09.2017 позивач звернувся із заявою про уточнення позовних вимог, в якій просить суд визнати поновленим договір оренди земельної ділянки, укладений 24.03.2010 (зареєстровано за №238 від 01.04.2010, внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 16.12.2016 №18179683), вважаючи укладеною угоду про поновлення договору на той самий строк 7 років на тих самих умовах у запропонованій позивачем редакції.

Господарським судом Сумської області була відхилена заява позивача про уточнення позовних вимог, розглянуто позовні вимоги в первісній редакції, яка викладена в позовній заяві від 07.08.2017 та рішенням суду від 27.09.2017 у справі №920/753/17 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що за своїм змістом заява позивача про уточнення позовних вимог є заявою про зміну предмету позову, яка відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, до діяла до 15.12.2017) може бути подана суду лише до початку розгляду справи по суті, проте, розгляд справи по суті вже було розпочато у судовому засіданні 08.09.2017, за таких обставин, заява про зміну предмету позову не прийнята господарським судом до розгляду. Як зазначено у рішенні суду, позивач звертався до відповідача з листом-повідомленням від 31.01.2017 та доданим до нього проектом додаткової угоди до договору оренди землі та внесення змін до нього, відповідач розглянув згаданий лист-повідомлення та проект додаткової угоди до договору оренди землі про поновлення цього договору на змінених позивачем умовах, а не на тих самих умовах, які були передбачені договором; позивач не оскаржив прийняте відповідачем рішення, викладене в листі-повідомленні від 16.03.2017 року щодо відмови в укладені додаткової угоди до договору оренди землі, не звертався до суду з позовною заявою про зобов'язання укласти таку додаткову угоду чи про визнання укладеною такої додаткової угоди з посиланням на частини 1-5 та на частину 13 статті 33 Закону України "Про оренду землі"; право позивача на поновлення договору оренди землі б/н від 24.03.2010 року на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, визначене частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", відповідачем не порушувалося, оскільки позивач не звертався до відповідача з листом-повідомленням про поновлення договору оренди землі на тих самих умовах, які були передбачені договором, і не надсилав відповідачеві проекту додаткової угоди про поновлення договору оренди землі б/н від 24.03.2010 на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27.10.2017 прийнято апеляційну скаргу до провадження.

13.11.2017 від Головного управління Держгеокадастру у Сумській області надійшло клопотання (вх.№11455) про участь представника відповідача у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої просить доручити господарському суду Сумської області.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 13.11.2017 задоволено клопотання відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Відповідачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№11526), зазначає, що листом від 16.03.2017 позивачеві було відмовлено в укладенні додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, зокрема, через відсутність витягу з Державного земельного кадастру, довідки податкового органу про відсутність заборгованості з орендної плати, копії установчих документів; вважає, що право позивача на поновлення договору на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" не виникло, оскільки таке право виникає у орендаря через місяць після закінчення строку дії договору за умови відсутності заперечень орендодавця, проте, заперечення з боку орендодавця направлялись на адресу позивача, які ним не оскаржені. На підставі викладеного, просить відмовити у задоволенні вимог апелянта.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22.11.2017 розгляд справи відкладено, доручено господарському суду Сумської області забезпечити проведення судового засідання , яке відбудеться 21.12.2017 о 10:30, у режимі відеоконференції; зобовязано сторін надати додаткові письмові пояснення з доказами в обґрунтування своїх доводів.

Відповідачем на виконання вимог ухвали суду надано обґрунтування доводів щодо переліку документів, які позивач мав надати, на думку відповідача, до листа-повідомлення щодо отримання згоди на пролонгацію договору оренди від 24.03.2010 (вх.№13183 від 19.12.2017).

У судове засідання Харківського апеляційного господарського суду 21.12.2017, що відбулось у режимі відеоконференції з господарським судом Сумської області, представник апелянта не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги (а.с.104).

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 21.12.2017 представнику відповідача, яка з'явилась в судове засідання до господарського суду Сумської області, було оголошено, що з 15.12.2017 справи у господарських судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності редакції Господарського процесуального кодексу України, що діє з 15.12.2017, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Представник відповідача зазначила, що вона не має заяв чи клопотань, які відповідач не мав змоги подати суду раніше.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечує, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що частиною 2 статті 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено підстави для відкладення розгляду справи, зокрема, перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які визнані судом поважними; необхідність витребування нових доказів, у випадку, коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого засідання.

Матеріалами справи підтверджується, що апелянт належним чином завчасно повідомлений про дату, час і місце судового засідання (а.с.104).

Відповідно до частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, що розгляд справи вже відкладався, представник апелянта жодного разу не був присутній у судових засіданнях без повідомлення суду щодо неможливості з'явлення його представника, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду скарги, а наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, з урахуванням положень статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 24.03.2010 між Путивльською районною державною адміністрацією (орендодавець) та ПП "Карла Маркса-2" (орендар) був укладений договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування за рахунок земель державної власності Вязенської сільської ради земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 4, 8831га, у тому числі 4, 8831га рілля для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за адресою: Сумська обл., Путивльський район, Вязенська сільська рада.

Відповідно до пункту 5 договору, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 36 776, 49грн.

Згідно з пунктом 8 договору, договір укладено на 7 років. Після закінчення строку дії договору орендар має право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі 3,1 відсотки від грошової оцінки, що складає 1 140, 08грн, щорічно (пункт 9 договору).

Цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пункт 16 договору).

Згідно пункту 34 договору оренди землі, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо змін умов договору спір розвязується у судовому порядку.

Відповідно до пункту 41, цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Договір було зареєстровано у реєстраційному відділі Сумської регіональної філії ДПЦ ДЗК, про що в державному реєстрі земель вчинено запис від 01.04.2010 року за №38.

Земельна ділянка площею 4, 8831гга була передана позивачеві згідно підписаного сторонами акту приймання-передачі земельної ділянки.

В силу Закону України від 06.09.2012 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності", Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10.05.2012 №258, Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.01.2013 №40, Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, Положення про Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, затверджене Наказом Держгеокадастру від 17.11.2016 №308 "Про затвердження положень про територіальні органи Держгеокадастру", розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, на території Сумської області віднесено до повноважень Головного управління Держгеокадастру у Сумській області.

Таким чином, Головне управління Держгеокадастру у Сумській області відповідно до статті 122 Земельного кодексу України наділене повноваженнями з передачі у власність або в користування для всіх потреб, земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в межах області.

31.01.2017, тобто більше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору, позивач звернувся до відповідача з листом-повідомленням, у якому просив надати згоду на пролонгацію договору оренди землі від 10.03.2010 кадастровий номер :09:001:0021 на той же строк на умовах, викладених у проекті додаткової угоди.

До листа повідомлення було надано проект додаткової угоди до договору оренди, зокрема, пункт 2.2.2 якої містить положення про нормативно грошову оцінку земельної ділянки, яка з урахуванням коефіцієнтів індексації станом на 01.01.2017 становить 90 883. 67грн (18 611, 88грн за 1 га). Крім того, пункт 2.4.1. договору передбачав, що річна орендна плата вноситься орендарем виключно у грошовій формі незалежно від результатів діяльності орендаря та становить 8% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що складає 7 270, 69грн.

Тобто, орендар надіслав відповідачу проект додаткової угоди, якою фактично пропонував змінити істотні умови договору оренди землі.

Вказаний лист-повідомлення отримано відповідачем 17.02.2017 за вхідним №3200.

Відповідач направив позивачу лист-повідомлення про прийняте рішення (вих. №28-18-06-3943/2-17 від 17.03.2017), в якому заперечує щодо поновлення договору оренди землі від 24.03.2010. Відповідач, зокрема вказав, що у поданих на розгляд документах відсутній витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки, який потрібний для встановлення розміру орендної плати за земельні ділянки державної власності; при цьому, ГУ Держгеокадастру у Сумській області зазначив, що при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін; у разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Вказаний лист отриманий позивачем 29.03.2017 за вхідним №27, тобто до закінчення строку дії договору; витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки відповідачу не надано.

Дії відповідача щодо відмови у поновленні договору оренди землі з підстав, викладених вище, не були оскаржені позивачем.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що скористався своїм переважним правом на поновлення договору оренди, оскільки більш ніж за 30 днів до закінчення строку його дії направив до відповідача лист-повідомлення про поновлення договору разом із проектом відповідної додаткової угоди, а також інші документи. Проте, відповідачем був порушений місячний термін для повідомлення орендаря про прийняте рішення, що дало, на думку позивача, підстави розраховувати йому на поновлення договору оренди.

Колегія суддів вважає помилковими такі висновки позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 792 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Отже, майнові відносини, що виникають із договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору, договору найму, регулюються також актами земельного законодавства - Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі".

Частиною 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі (частина 2 статті 33 Закону України "Про оренду землі").

Згідно з частиною 3 статті 33 Закону України "Про оренду землі", до листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Як встановлено частиною 4 статті 33 Закону України "Про оренду землі", при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі").

Таким чином, передбачена частиною 1 статті 33 Закону України "Про оренду землі" реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої законом процедури та наявності волевиявлення сторін.

Так, для визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі відповідно до частини першої статті 33 цього Закону необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 17.02.2017 (більше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі) повідомив відповідача про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на той же строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди на інших умовах, ніж був укладений Договір.

Згідно з частиною 1 статті 626 та частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 640 Цивільного кодексу України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття (стаття 641 Цивільного кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, позивач, звертаючись до відповідача з листом-повідомленням, надав проект додаткової угоди, якою фактично пропонував змінити істотні умови договору оренди землі від 24.03.2010.

За положеннями частини 4 статті 33 Закону України "Про оренду землі", при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Відповідач, розглянувши звернення позивача, зазначив, що заперечує проти поновлення договору оренди землі від 24.03.2010, а, враховуючи, що позивачем фактично ініційовано внесення змін до договору, згоди на внесення цих змін сторони у передбаченому законодавством порядку сторони не досягли, а тому переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на підставі частин 1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" припинилось.

Також, колегія суддів зазначає, що у самому листі-повідомленні позивач просив надати згоду на пролонгацію договору оренди землі від 10.03.2010, який відсутній в матеріалах справи та не є предметом спору.

Окрім того, звертаючись з позовом, ПП "Карла Маркса-2" просить визнати поновленим на договір оренди землі від 24.03.2010 на тих самих умовах на наступні 7 (сім) років строком до 01.04.2024 року, тобто, на інших умовах, ніж пропонувалося відповідачу у проекті додаткової угоди, наданій до листа-повідомлення.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що позивач втратив переважне право на поновлення договору оренди землі від 24.03.2010 на підставі частини 1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено іншу підставу поновлення договору оренди, а саме: у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстави, передбаченої частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обовязки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Частинами 8, 9 статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Поновлення договору оренди землі в судовому порядку в передбачений нормами частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" спосіб вимагає не тільки встановлення судом юридично значимих умов, що свідчать про продовження орендних правовідносин (як-то користування земельною ділянкою поза межами строку договору без заперечення орендодавця протягом наступного місяця), а й необхідності укладення додаткової угоди між сторонами.

Проте, позивач не надсилав відповідачеві пропозиції на укладення договору з проектом додаткової угоди про поновлення договору оренди на тих самих умовах, які були передбачені договором оренди землі від 24.03.2010.

А проти укладення додаткової угоди на умовах, запропонованих позивачем у проекті додаткової угоди, доданої до листа-повідомлення від 31.01.2017, відповідач заперечує.

Також, позивач вказуючи, що продовжує користуватися виділеною земельною ділянкою та належно виконує свої обовязки за договором, не надав на підтвердження вказаних обставин належні та допустимі докази.

Так, у матеріалах справи наявні копії платіжних доручень: від 27.04.2017 на суму 82 315, 70грн з призначенням платежу орендна плата з юридичних осіб за березень 2017; від 12.07.2017 на суму 81 736, 79грн з призначенням платежу орендна плата з юридичних осіб за червень 2017; від 23.06.2017 на суму 81 736, 72грн з призначенням платежу орендна плата з юридичних осіб за травень 2017; від 26.05.2017 на суму 81 736, 70грн з призначенням платежу орендна плата з юридичних осіб за квітень 2017.

Однак, вказані копії платіжних доручень не свідчать про оплату за користування саме спірною земельною ділянкою та сплату за це орендної плати у відповідному розмірі.

Апелянтом на підтвердження своїх доводів щодо належного виконання обовязків за умовами договору оренди землі від 24.03.2010 інших належних та допустимих доказів, у тому числі, на виконання ухвали апеляційного господарського суду від 22.11.2017, не надано.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідних для поновлення договору оренди землі від 24.03.2010.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що позивач не дотримався положень статті 33 Закону України "Про оренду землі" в частині можливості поновлення договору оренди виключно на тих самих умовах і на той же строк, а домовленості про зміну істотних умов договору оренди сторонами досягнуто не було.

За наведених обставин, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного господарського суду також погоджується з висновком суду першої інстанції, що заява про уточнення позовних вимог від 27.09.2017 була подана позивачем з порушенням положень статті 22 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, що діяла до 15.12.2017), тому суд обґрунтовано не прийняв її до розгляду, а розглянувши позовні вимоги в первісній редакцій, відмовив у їх задоволенні за необґрунтованістю.

Згідно приписів статті 22 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, що діяла до 15.12.2017), до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Зміна предмету позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача. Зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви.

Як свідчить зміст позовної заяви, позивач просив визнати поновленим договір оренди землі від 24.03.2010 на тих самих умовах на наступні сім років.

У заяві про уточнення позовних вимог від 27.09.2017 позивач просить визнати поновленим договір оренди земельної ділянки, укладений 24.03.2010, вважаючи укладеною угоду про поновлення договору на той самий строк 7 років в редакції, наведеній у вказаній заяві.

При цьому, запропонована редакція договору оренди землі містить, зокрема, іншу нормативну грошову оцінку землі та інший розмір орендної плати за земельну ділянку, ніж ті, які визначені у договорі від 24.03.2010, тобто інші умови.

Як свідчить протокол судового засідання від 08.09.2017, у судовому засіданні сторонам було розяснено, зокрема, вимоги статті 22 Господарського процесуального кодексу України суд розпочав розгляд справи по суті; представник позивача підтримав позовні вимоги та навів правові обґрунтування свої позовних вимог, а представник відповідача проти позовних вимог заперечував.

Таким чином, розгляд справи по суті розпочався ще в судовому засіданні 08.09.2017, тобто до подання заяви про уточнення позовних вимог від 27.09.2017, що свідчить про те, що позивачем було змінено предмет позову після початку розгляду справи по суті.

Враховуючи, що уточнення позовних вимог від 27.09.2017 були подані позивачем з порушеннями процесуального закону, суд правомірно не прийняв їх до розгляду та розглянув позовні вимоги в первісній редакції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Сумської області від 27.09.2017 у справі № 920/753/17 слід залишити без змін з підстав, викладених вище, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст.255, 269, 275, 276, 282, п. 9 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Карла Маркса-2" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 27.09.2017 у справі №920/753/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст рішення складено 26.12.2017

Головуючий суддя Здоровко Л.М.

Суддя Плахов О.В.

Суддя Шутенко І.А.