РІШЕННЯ

14 грудня 2017 року Справа № 922/3482/17

Провадження №19/922/3482/17

За позовом Фізичної особи-підприємця Аболмасова Євгена Рафісовича, смт Шевченкове Харківської області

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім.Енгельса, с.Кам'янка Новопсковського району Луганської області

про стягнення 986350 грн 38 коп.

Суддя Господарського суду Луганської області Косенко Т.В.

Секретар судового засідання - Медуниця Р.І.

У засіданні брали участь:

від позивача - Леонова Ю.О., представник за довіреністю від 03.11.2017, зареєстровано в реєстрі за №1710;

від відповідача - Матвєєва Т.С., представник за довіреністю № б/н від 27.11.2017.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Аболмасов Євген Рафісович звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Енгельса про стягнення заборгованості за договором поставки №1 від 08.04.14 у розмірі 556700 грн 00 коп., інфляційних втрат у розмірі 516510 грн 96 коп., 3 % річних у розмірі 48867 грн 58 коп.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.10.2017 матеріали справи передано за територіальною підсудністю Господарському суду Луганської області.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 18.10.2017 порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 31.10.2017.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 31.10.2017 відкладено розгляд справи на 13.11.2017.

13.11.2017 від відповідача через відділ документального забезпечення (канцелярію) суду надійшли письмові заперечення б/н від 10.11.17, в яких він просить: припинити зобов'язання Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Енгельса перед Фізичною особою - підприємцем Аболмасовим Євгеном Рафісовичем за договором №1 від 08.04.2017 зарахуванням зустрічних однорідних вимог, які виникли у позивача, згідно договору поставки №2 від 08.05.2017; у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У судовому засіданні 13.11.2017 відповідно до ч.3 ст.77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 28.11.2017.

Представник відповідача в судовому засіданні 28.11.2017 надав усні пояснення по справі. На попередньо наданих поясненнях не наполягав. Крім того, надав додаткові письмові пояснення №143 від 28.11.2017, в яких він просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначив, що акт звірки розрахунків за період з 01.01.2014 по 28.04.2015, складений між сторонами, не є первинним документом у розумінні ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність України", а тому не є допустимим доказом, який підтверджує існування заборгованості відповідача. Крім того, зазначений акт звірки взагалі не стосується договору №1 від 08.04.2014, оскільки в ньому відображені поставки зовсім іншого періоду, а саме: зазначено: "документ №1 від 08.05.2014". Позивачем не доведено факт поставки товару, відповідно не доведено прострочення виконання грошового зобов'язання, а тому штрафні санкції також не можуть бути застосовані. Договором №1 від 08.04.2014 сторони не передбачили застосування відповідальності у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 28.11.2017 розгляд справи відкладений на 07.12.2017.

Клопотанням б/н від 28.11.2017 відповідач просив витребувати у Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Енгельса належні копії видаткових накладних, товарно-транспортних накладних щодо кожної поставки товару (макухи) Фізичною особою-підприємцем Аболмасовим Є.Р. згідно договору поставки від 08.05.2014, а також їх оригінали для огляду в судовому засіданні.

Заявою про зменшення розміру позовних вимог б/н від 07.12.2017 позивач зменшив розмір позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат з 516510 грн 96 коп. до 380782 грн 80 коп.

Відповідно до приписів ст.22 Господарського процесуального кодексу України суд приймає вказану заяву до розгляду. Справа розглядається з її урахуванням.

У додаткових поясненнях б/н від 07.12.2017 позивач зазначив, що заперечує проти проведення заліку зустрічних вимог, оскільки кількість поставленого соняшнику не відповідає дійсності, оскільки відповідачем було поставлено товар неналежної якості чим порушено п.2.3 договору поставки №2 від 08.05.2015. Позивач вказує, що факт поставки соняшника неналежної якості підтверджується картками аналізу зерна; що в 2014 році кількість поставленого соняшнику склала 172910 кг, але залікова вага, враховуючи завищену вологість та сміттєві домішки, склала 140989,82 кг на суму 563959 грн 28 коп., а не на суму 692920 грн 00 коп. Крім того, за результатами взаємозаліку зустрічних вимог за 2014-2015 роки ФОП Аболмасов Є.Р. немає жодної заборгованості перед СТОВ ім.Енгельса, навпаки, саме відповідач має заборгованість перед позивачем у сумі 46796 грн 00 коп. Також позивач наполягає на тому, що відсутні підстави для зарахування зустрічних вимог між сторонами.

У судовому засіданні 07.12.2017 відповідно до ч.3 ст.77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 14.12.2017.

У клопотанні б/н від 14.12.2017 позивач зазначив, що договір поставки №1 від 08.05.2014 між Фізичною особою-підприємцем Аболмасовим Євгеном Рафісовичем та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю імені Енгельса не укладався; що податкові накладні позивачем не виписувалися, оскільки фізична особа-підприємець є платником єдиного податку, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Також позивач вказує, що видаткові накладні та товарно-транспортні накладні були виписані при відпуску товару та надані водіям автотранспортних засобів при завантаженні та відпуску макухи соняшникової для передачі на підпис відповідачеві, проте після підпису вказані документи відповідачем не були повернуті позивачу. Крім того, поставка макухи соняшникової за договором поставки №1 від 08.04.2014 підтверджується довіреностями за 2014 рік щодо отримання товару, актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.05.2014 по 09.10.2014, заявою про припинення зобов'язання, зарахування зустрічних однорідних вимог, актами взаємозаліку. Позивач зазначив, що в 2014 році поставка макухи соняшникової здійснювалась виключно на підставі та на виконання договору поставки №1 від 08.04.2014.

Відповідач у письмових поясненнях №172 від 14.12.2017 зазначив, що наполягає на відкликанні заяви №135 від 08.11.2017 та не наполягає на зарахуванні зустрічних однорідних вимог за договором №2 від 08.05.2014, оскільки позивачем не доведено факт поставки товарів. Також відповідач зазначив, що копії рахунків-фактур, видаткових накладних, податкових накладних, документів, що підтверджують якість товару, товарно-транспортні накладні щодо кожної поставки за договором №1 від 08.04.2014, на підприємстві не зберігаються. Також вказує, що позивачем не надано жодного доказу поставки товарів.

Суд розглянув та відхилив клопотання відповідача, викладене у клопотанні №117 від 27.10.2017, про продовження строку розгляду справи на 15 днів з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.69 Господарського процесуального кодексу України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

Суд зазначає, що розгляд справи неодноразово відкладався, представник відповідача ознайомився з матеріалами справи, про що свідчить відмітка на відповідній заяві, відповідачем подано відзив на позовну заяву.

Крім того, сторони в судовому засіданні 14.12.2017 не наполягали на задоволенні зазначеного клопотання.

Враховуючи вищенаведене, суд, розглянувши матеріали справи, вважає їх достатніми для розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 14.12.2017 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд зазначає наступне.

08.04.2014 між Фізичною особою-підприємцем Аболмасовим Євгеном Рафісовичем (позивач, постачальник) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю ім.Енгельса (відповідач, покупець) був укладений договір поставки №1, за умовами якого постачальник зобов'язується передати у встановлений договором термін товар у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору (п.1.1 договору).

Товаром, що поставляється за договором, є макуха соняшникова (далі-товар), найменування, якісні показники визначаються сторонами у специфікаціях, що є невід'ємними частинами цього договору (п.1.2 договору).

Відповідно до п.3.1 договору поставка товару здійснюється однією або кількома партіями. Кількість товару в кожній партії та строк поставки партії товару вказується в специфікації.

Згідно з п.3.2 договору поставка товару за договором здійснюється на умовах та в пункті, що вказані у специфікаціях.

При здійсненні поставки партії товару постачальник зобов'язаний надати покупцю оригінали наступних документів: рахунок-фактуру; видаткову накладну; податкову накладну (яка може бути надана не пізніше 5 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому була здійснена господарська операція); документ, що підтверджує якість товару; товарно-транспортну накладну (п.3.3 договору).

В п.3.4 договору сторони передбачили, що датою поставки партії товару вважається дата зазначена в накладних на передачу товару, підписаних уповноваженими представниками сторін. Перехід права власності, а також ризиків випадкової загибелі або знищення майна відбувається в момент передачі товару покупцю за відповідною накладною в пункті поставки, зазначену в п.3.2 договору.

Відповідно до п.4.1 договору загальна вартість договору визначається шляхом підсумовування вартості товару, яка вказана у специфікаціях.

Оплата кожної партії товару здійснюється на умовах, визначених у специфікаціях, які є невід'ємними частинами цього договору. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок постачальника (п.4.3 договору).

Згідно з п.9.1 договору він набуває чинності з моменту його підписання сторонами і дії до 31.12.2014, а в частині виконання сторонами взятих на себе грошових зобов'язань за договором - до моменту їх повного виконання. Термін дії договору може бути продовжений за взаємною згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди.

08.04.2014 між сторонами була укладена специфікація №1 до договору поставки макухи соняшникової від 08.04.2014, в якій сторони обумовили поставку товару - макухи соняшникової, одиниця виміру - тонна, кількість - 60, сума, грн - 120000, всього 120000 грн 00 коп., у т.ч. ПДВ 20% - 24000 грн 00 коп. +/-% в залежності від фактичної кількості поставленого товару. Відповідно до пп.2.1 п.2 специфікації оплату товару, що поставляється за даним договором, покупець проводить в національній валюті шляхом перерахування грошових коштів - вартості товару на розрахунковий рахунок постачальника на підставі виставленого рахунку-фактури.

Відповідно до п. 3 специфікації строк поставки: по 01.05.2014 включно.

Як зазначив позивач, на виконання умов договору поставки ним поставлено відповідачеві макуху соняшникову в період з 13.05.2014 по 09.10.2014 на суму 556700 грн 00 коп., яку відповідач своєчасно не оплатив.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Згідно з ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачені і ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно зі ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з частинами 4, 5 та 6 п.3.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26 грудня 2011 року, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Позивачем підставою позову визначено договір поставки №1 від 08.04.2014.

Як вже зазначалось, відповідно до п.3.2 договору поставка товару за договором здійснюється на умовах та в пункті, що вказані у специфікаціях.

08.04.2014 між сторонами була укладена специфікація №1 до договору поставки макухи соняшникової від 08.04.2014, в якій сторони обумовили поставку товару - макухи соняшникової, одиниця виміру - тонна, кількість - 60, сума, грн - 120000, всього 120000 грн 00 коп., у т.ч. ПДВ 20% - 24000 грн 00 коп. +/-% в залежності від фактичної кількості поставленого товару. Відповідно до пп.2.1 п.2 специфікації оплату товару, що поставляється за даним договором, покупець проводить в національній валюті шляхом перерахування грошових коштів - вартості товару на розрахунковий рахунок постачальника на підставі виставленого рахунку-фактури.

Відповідно до п. 3 специфікації строк поставки: по 01.05.2014 включно.

В позовній заяві позивачем зазначено про те, що ним здійснено поставку відповідачу товару за договором №1 від 08.04.2014 у кількості 278350 кг, тобто 278 тон 350 кг, в той час як в специфікації була обумовлена поставка тільки 60 тон макухи соняшникової. Також позивачем вказано, що поставки відбувались у період з 13.05.2014 по 09.10.2014, в той час як в п.3 специфікації зазначений строк поставки товару по 01.05.2014.

Вказані обставини свідчать про те, що поставка товару відбувалась не на виконання умов договору №1 від 08.04.2014 та специфікації до нього №1 від 08.04.2014.

Таким чином позивачем не доведено підставу позову.

Відповідно до ч.1 ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами ч.2 ст.34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Позивачем в порушення приписів ст.ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України не надано первинних документів, які б підтверджували факти поставки товару відповідачеві за договором поставки №1 від 08.04.2014 на загальну суму 556700 грн 00 коп.

Доводи позивача про те, що поставка макухи соняшникової за договором №1 від 08.04.2014 підтверджується довіреностями за 2014 рік, актом звірки взаємних розрахунків, судом відхиляються, оскільки вказані документи не є первинним в розумінні приписів Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та не підтверджують факт передачі товару.

З огляду на те, що позивачем не доведена сума заборгованості за договором поставки №1 від 08.04.2014, тому здійснені на неї нарахування 3% річних за період з 10.10.2014 по 11.09.2017 у сумі 48867 грн 58 коп. та інфляційних втрат за цей же період у сумі 380782 грн 80 коп. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відносно заяви відповідача №135 від 08.11.2017 про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

В зазначеній заяві (а.с.56-58) відповідач просить припинити зобов'язання Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім.Енгельса перед Фізичною особою-підприємцем Аболмасовим Є.Р. за договором №1 від 08.04.2017 зарахуванням зустрічних однорідних вимог, які виникли у Фізичної особи-підприємця Аболмасова Є.Р. згідно договору поставки від 03.10.2014.

Суд не приймає вказану заяву до уваги, оскільки вона не стосується договору поставки №1 від 08.04.2014, сторони також заперечують щодо проведення зарахування зустрічних однорідних вимог через їх неузгодженість та безпідставність.

Вирішуючи клопотання позивача б/н від 28.11.2017, яке надійшло на адресу суду 01.12.2017, про витребування у Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю імені Енгельса належних копій видаткових накладних, товарно-транспортних накладних щодо кожної поставки товару (макухи) Фізичною особою-підприємцем Аболмасовим Є.Р. згідно договору поставки від 08.05.2014, а також їх оригіналів для огляду в судовому засіданні суд виходить з наступного.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 28.11.2017 було відкладено розгляд справи на 07.12.2017 та зобов'язано відповідача, зокрема, подати для огляду оригінали договорів поставки №1 від 08.04.2014 та №1 від 08.05.2014 (належні копії до матеріалів справи); у разі відсутності - письмові пояснення; належні копії: рахунків - фактур, видаткових накладних, податкових накладних, документів, що підтверджують якість товару, товарно - транспортних накладних (п.3.3 договору) щодо кожної поставки товару за договором №1 від 08.04.2014.

З огляду на що клопотання позивача б/н від 28.11.2017 судом відхиляється.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

При зверненні з позовом до суду позивачем був сплачений судовий збір за квитанцією №0.0.866212918.1 від 09.10.2017 у розмірі 14900 грн 00 коп. та №0.0.866217162.1 від 09.10.2017 у сумі 1931 грн 19 коп., всього 16831 грн 19 коп., в той час як виходячи із розміру заявлених позовних вимог (1 122 078 грн 54 коп.) повинен був сплачений судовий збір у сумі 16831 грн 18 коп. Таким чином, переплата судового збору складає 00 грн 01 коп. В подальшому позивачем заявою про зменшення розміру позовних вимог б/н від 07.12.2017 було зменшено розмір позовних вимог на 135728 грн 16 коп., у зв'язку з чим поверненню підлягає судовий збір у сумі 2035 грн 92 коп. З огляду на викладене, на даний час існує переплата судового збору в загальній сумі 2035 грн 93 коп., який у відповідності до приписів Закону України "Про судовий збір" може бути повернутий ухвалою господарського суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

Судовий збір у сумі 14795 грн 26 коп. покладається на позивача згідно ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В позові Фізичної особи - підприємець Аболмасова Євгена Рафісовича до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Енгельса відмовити повністю.

2. Судові витрати зі сплати судового збору віднести на позивача.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.12.2017.

Суддя Т.В. Косенко