РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"13" грудня 2017 р. Справа № 918/669/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючий суддя Грязнов В.В.

суддя Розізнана І.В. ,

суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Петрук О.В.,

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність №10 від 11.01.2017р.);

ОСОБА_2 (довіреність №194 від 06.10.2017р.);

ОСОБА_3 (головний лікар);

відповідача - ОСОБА_4 (довіреність від 15.11.2017р.);

третьої особи- Герасимюк С.В. (довіреність від 06.01.2017р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відповідача-Здолбунівської ра-йонної ради Рівненської області на рішення господарського суду Рівненської області від 31.10. 2017р. у справі №918/669/17

за позовом Здолбунівської центральної районної лікарні м.Здолбунів Рівненської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача -

Здолбунівська районна державна адміністрація м.Здолбунів Рівненської області

до Здолбунівської районної ради Рівненської області м.Здолбунів Рівненської області

про визнання незаконним рішення,-

Представникам розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст.22, 28 ГПК України. Клопо-тання про здійснення технічної фіксації судового процесу стороною заявлено не було. Заяви про відвід суддів не надходило.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 31.10.2017р. у справі №918/669/17 (суддя Войтюк В.Р.) задоволено позов Здолбунівської центральної районної лікарні (надалі в тексті Лікарня), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача Здолбунівська районна державна адміністрація (надалі в тексті Райдержадміністрація) до Здолбу-нівської районної ради Рівненської області (надалі в тексті Районна рада) про визнання незакон-ним рішення.(арк.справи 139-145).

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Здолбунівська районна рада, приймаючи рішення від 28.10.2106р. не дотрималася процедури внесення змін до статуту (передба-чених самим статутом який в попередній редакції сама і затверджувала) та не погодила його умови із Здолбунівською районною державною адміністрацією, а тому позов обґрунтований і підлягає задоволенню.(арк.справи 144).

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Відповідач подав скаргу до Рівненського апеля-ційного господарського суду, в якій просить рішення господарського суду Рівненської області від 31.10.2017р. у даній справі скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.(арк. справи 152-155).

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення прийняте із порушенням норм матеріального пра-ва та неповним зясуванням обставин справи, що призвело до невірних висновків, оскільки зміни до Статуту розглядалися на засіданні постійної комісії за участю представників як Лікарні, так і Райдержадміністрації. Крім того, наголошує, що жодних порушень Регламенту Районної ради та Закону України «Про місцеве самоврядування» допущено не було.(арк.справи 153-154).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду у даній справі від 27.11.2017р. апе-ляційну скаргу Відповідача прийнято до провадження, справу призначено до слухання.(арк.справи 150).

Представники Лікарні у судовому засіданні 13.12.2017р. подали відзив на апеляційну скаргу та пояснення, у яких просили суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду пер-шої інстанції без змін.(арк.справи 173-176).

У судовому засіданні апеляційної інстанції 13.12.2017р. представник Відповідача підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Представни-ки Лікарні та Райдержадміністрації заперечили проти доводів та вимог апеляційної скарги, надали свої пояснення.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 15.07.1997р. Здолбунівська районна рада народних депу-татів рішенням №103 делегувала Райдержадміністрації повноваження, зокрема, щодо підготовки та внесення на розгляд Ради проектів програм соціально-економічного та культурного розвитку райо-ну, цільових програм з інших питань, проектів рішень, інших матеріалів.(арк.справи 124-126).

Рішенням Здолбунівської районної ради від 22.10.2014р. №774, зокрема вирішено, майно, яке належить до спільної власності територіальних громад Здолбунівського району, передати в управ-ління Здолбунівської райдержадміністрації без права ліквідації і відчуження обєктів спільної влас-ності територіальних громад району.(арк.справи 122-123).

Крім того, матеріалами справи стверджено, що Лікарня є комунальним закладом Здолбунів-ської районної ради, створена за рішенням районної ради і надає послуги населенню. Здолбунівська центральна районна лікарня заснована на базі відокремленої частини районної комунальної влас-ності і є комунальною власністю територіальних громад Здолбунівського району Рівненської облас-ті, власником якої є Здолбунівська районна рада, а управління лікарнею здійснює Здолбунівська районна державна адміністрація.(п.1.1-1.3 Статуту Лікарні, зареєстрованого 21.10.2015р. за №924). (арк.справи 76).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Здолбунівської районної ради №200 від 19.10. 2016р. затверджено Статут Здолбунівської центральної районної лікарні в новій редакції. (арк.спра-ви 86).

Матеріалами справи стверджено, що 25.10.2016р. депутати Районної ради звернулися до го-лови із проханням щодо скликання позачергової сесії для вирішення питання про скорочення тера-певтичного відділення №2 смт.Мізоч Здолбунівської центральної районної лікарні.(арк.справи 66).

Перший заступник голови Здолбунівської райдержадміністрації 26.10.2016р. звернувся з листом № 3148/01-25/16 щодо включення до порядку денного позачергової сесії Районної ради 7 скликання пи-тання «Про затвердження Статуту Здолбунівської центральної районної лікарні в новій редакції». (арк.справи 65). Розпорядженням голови Райдержадміністрації від 26.10.2016р. №22 скликано оди-надцяту сесію сьомого скликання та вирішено 28.10.2016р. провести пленарне засідання і розгляну-ти питання про затвердження статуту Здолбунівської центральної районної лікарні у новій редакції. (арк.справи 67).

Матеріали справи свідчать, що 27.10.2016р. відбулося спільне засідання постійної комісії з питань освіти, культури, охорони здоровя, молодіжної політики, фізкультури і спорту та постійної комісії з питань економічного розвитку, комунальної власності та енергозбереження, оформлене протоколом №9, за участі представників Райдержадміністрації, Лікарні та депутатів Районної ради, на якому розглядалося питання затвердження Статуту Здолбунівської центральної районної лікарні в новій редакції, за результатами одноголосно вирішили погодити проект рішення з внесеними змі-нами.(арк.справи 68-71).

З матеріалів справи вбачається, що 28 жовтня 2016р. на сесії Здолбунівської районної ради рі-шенням №207 затверджено Статут Здолбунівської центральної районної лікарні в новій редакції. За-значений Статут передбачає, зокрема, що Лікарня за погодженням із Радою визначає свою органі-заційну структуру, встановлює чисельність працівників і подає на затвердження до Райдержадміні-страції штатний розпис; головний лікар Лікарні за погодженням із Радою визначає та затверджує організаційну структуру Лікарні, граничну чисельність працівників, умови оплати праці та подає на затвердження до Райдержадміністрації штатний розпис; до виключної компетенції Ради належить внесення пропозицій щодо змін та доповнень до Статуту, заслуховування звітів головного лікаря, погодження питання про створення філій, відділень та інших відокремлених підрозділів ЦРЛ, а та-кож передбачено, що у разі припинення ЦРЛ усі її активи передаються правонаступникам або зара-ховуються до районного бюджету.(арк.справи 8-19).

Разом з тим, постановою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 31.05.2017 року в адміністративній справі №562/2897/16-а відмовлено у задоволенні позову Лікарні до Район-ної ради про визнання протиправним та скасування рішення субєкта владних повноважень. Зазна-чену постанову скасовано ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 19.09. 2017р., провадження у справі закрито та розяснено, що даний спір підвідомчий господарським су-дам.(арк.справи 97-98).

Вважаючи своє право та охоронюваний законом інтерес порушеними, Лікарня звернулася до суду із позовом про визнання незаконним рішення від 28.10.2016р. Районної ради в частині зат-вердження Статуту Здолбунівської центральної районної лікарні в новій редакції.(арк.справи 2-3).

Як вже зазначалося, господарський суд Рівненської області рішенням від 31.10.2017р. задо-волив позов.(арк.справи 139-145).

Перевіривши дотримання місцевим судом вимог чинного законодавства при ухваленні оскар-жуваного рішення, апеляційний суд вважає, що скарга безпідставна та не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Статтею 8 Конституції України, кожному гарантовано право на звернення до суду для захис-ту його конституційних прав і свобод безпосередньо на підставі Конституції України.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального України (надалі в тексті ГПК України) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу субєкта підприємницької діяльності (далі підприємства та організації), мають пра-во звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У ви-падках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є субєктами підприємницької діяльнос-ті. При цьому, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських пра-вовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 41, 12 ГПК господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, ко-ли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.(ст.22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 25.12.1997р. N9-зп дійшов висновку, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Розглядаючи дану скаргу, апеляційний суд приймає до уваги, що за змістом ст.15 ЦК Украї-ни, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом передбачені у ст.16 ЦК України. Так, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існува-ло до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припи-нення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездія-льності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інте-рес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Аналогічно врегульовано способи захисту свого порушеного права у статті 20 Господарсь-кого кодексу України (надалі в тексті ГК України). Так, кожний субєкт господарювання та спожи-вач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб-єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або част-ково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших субєктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси субєкта господа-рювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених зако-ном; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів субєктів госпо-дарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присуд-ження до виконання обовязку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; зас-тосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санк-цій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передба-ченими законом.

Крім того, Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини рішення від 16 квітня 2009р. №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спі-льні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого субєкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У звязку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопа-да 1996р. у справі «Чахал проти Обєднаного Королівства» Європейський суд з прав людини заз-начив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий за-хист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобовязань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбача-ються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-право-вих способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням поло-жень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має пра-во на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту й у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст.16 ЦК, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає зміс-ту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Предметом даної справи є законність рішення органу місцевого самоврядування.

Стаття 33 ГПК України встановлює обовязок сторони довести ті обставини, на які вона по-силається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Тобто, в силу статтей 22, 33 ГПК України, позивачами є підприємства та організації, що по-дали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Юридична заінтересованість позивача в судовому процесі зобов-язує його довести як наявність спірних матеріальних відносин, так і ту обставину, що саме на дано-го відповідача має бути покладена відповідальність за порушення матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оспорюваним рішенням Ради по-рушено охоронюваний законом інтерес, оскільки з моменту можливої реєстрації Статуту в новій ре-дакції суттєво обмежаться повноваження головного лікаря Лікарні, а також правоздатність самої ЦРЛ.

Розглядаючи даний спір, колегія суддів зазначає, що сільські, селищні, міські ради є органа-ми місцевого самоврядування базового рівня, статус та повноваження яких визначаються Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Матеріалами справи стверджується і правомірно встановлено місцевим господарським су-дом, що зі статуту Здолбунівської центральної районної лікарні, погодженого головою Здолбунів-ської районної державної адміністрації і затвердженого рішенням Здолбунівської районної ради № 924 від 21 жовтня 2015р. державну реєстрацію змін до якого проведено 20 листопада 2015р., вбача-ється, що лікарня створена за рішенням Здолбунівської районної ради є комунальним закладом ра-йонної ради і надає послуги населенню.(п.п. 1.1, 1.2 Статуту).

Здолбунівська центральна районна лікарня заснована на базі відокремленої частини районної комунальної власності і є комунальною власністю територіальних громад Здолбунівського району Рівненської області, власником якої є Здолбунівська районна рада, а управління лікарнею здійснює Здолбунівська районна державна адміністрація (пункт 1.3 Статуту).

Згідно положень п.6.2 Статуту, Райдержадміністрація погоджує та подає на затвердження Здолбунівською районною радою проект Статуту ЦРЛ, зміни та доповнення до нього, укладає конт-ракт з керівником, дає дозвіл на здійснення ЦРЛ господарської некомерційної діяльності, визначає види медичних послуг та робіт на виробництво та реалізацію яких поширюється зазначений доз-віл. До виключної компетенції Районної ради належить затвердження статут ЦРЛ, змін та допов-неннь до нього.(п.8.2 Статуту)

До компетенції Райдержадміністрації, згідно до п.9.2.2 належить погодження Статуту ЦРЛ, змін та доповненнь до нього. Подання на затвердження Районній раді проект Статуту ЦРЛ, змін та доповнень до нього.

Як вірно встановлено судом першої інстанції і стверджується матеріалами справи, 28 жовтня 2016р. Здолбунівською районною радою було прийнято рішення №207 «Про затвердження Стату-ту Здолбунівської центральної районної лікарні в новій редакції», яким затверджено Статут Здол-бунівської центральної районної лікарні в новій редакції, який додається і яким визнано таким, що втратило чинність рішення №200 від 19 жовтня 2016 р.

Колегія суддів зазначає, що у своїй діяльності Районна рада керується також Регламентом. Так, згідно ст.26 Регламенту Здолбунівської районної ради, затвердженого рішенням районної ради від 21 грудня 2015р. №21, сесія ради скликається головою районної ради відповідно до плану робо-ти районної ради, але не менше одного разу на квартал, а також в міру необхідності можуть скли-катися позачергові сесії.

Відповідно до ст.35 Регламенту Здолбунівської районної ради проект порядку денного сесії районної ради узгоджується президією районної ради і повідомляється депутатам не пізніше як за 10 днів до пленарного засідання районної ради, а у виняткових випадках у день проведення сесії.

Строки подачі проектів рішень з питань, що внесені до проекту порядку денного позачергової сесії указаним Регламентом не передбачені, а процедурні питання, неврегульовані законом чи Рег-ламентом, згідно до його ст.6 вирішуються радою виходячи із необхідності реалізації у повному об-сязі прав депутатів.

У відповідності до ст.39 Регламенту Здолбунівської районної ради проекти рішень підляга-ють обовязковому погодженню із причетними до їх виконання структурними підрозділами район-ної державної адміністрації, а у разі потреби з іншими органами, за винятком, коли проект рішен-ня підготовлений постійною комісією чи депутатами районної ради.

Натомість, з матеріалів справи вбачається, що винесений на розгляд сесії і затверджений Відповідачем проект Статуту Лікарні не був у встановленому порядку погоджений Райдержадміні-страцією, що стверджено відсутністю підпису голови Здолбунівської Райдержадміністрації на при-мірнику затвердженого статуту Здолбунівської центральної районної лікарні у новій редакції, що не відповідає положенням Статуту. Не містять матеріали справи і доказів того, що проект Статуту який був затверджений радою 28.10.2016р. було погоджено з Райдержадміністрацією.

Відповідно до статті 327 ЦК України, у комунальній власності є майно, в тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядну-вання.

Статтями 43, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що ви-ключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради, вирішуються, зокрема, питання про про-даж, передачу в оренду, концесію або під заставу обєктів комунальної власності, які забезпечують спільні потреби територіальних громад і перебувають в управлінні районних, обласних рад, а та-кож придбання таких обєктів в установленому законом порядку; органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження обєктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати обєкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, прода-вати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування обєктів, що приватизуються та передаю-ться у користування і оренду; доцільність, порядок та умови відчу-ження обєктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Доходи від відчу-ження обєктів права комунальної власності зараховуються до відповідних місцевих бюджетів і спрямовуються на фінансування захо-дів, передбачених бюджетами розвитку; рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно з ч.ч. 3, 5 ст.16 Закону, матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядуван-ня є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також обєк-ти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права субєкта комунальної власності здійснюють відповідні ра-ди.

Відповідно до ст.57 ГК України установчими документами субєкта господарювання є рішен-ня про його утворення або засновницький договір, а у випадках, передбачених законом, статут (по-ложення) субєкта господарювання. В установчих документах повинні бути зазначені найменуван-ня субєкта господарювання, мета і предмет господарської діяльності, склад і компетенція його органів управління, порядок прийняття ними рішень, порядок формування майна, розподілу при-бутків та збитків, умови його реорганізації та ліквідації, якщо інше не передбачено законом. У зас-новницькому договорі засновники зобовязуються утворити субєкт господарювання, визначають порядок спільної діяльності щодо його утворення, умови передачі йому свого майна, порядок роз-поділу прибутків і збитків, управління діяльністю субєкта господарювання та участі в ньому зас-новників, порядок вибуття та входження нових засновників, інші умови діяльності субєкта госпо-дарювання, які передбачені законом, а також порядок його реорганізації та ліквідації відповідно до закону. Статут субєкта господарювання повинен містити відомості про його найменування, мету і предмет діяльності, розмір і порядок утворення статутного капіталу та інших фондів, порядок роз-поділу прибутків і збитків, про органи управління і контролю, їх компетенцію, про умови реоргані-зації та ліквідації субєкта господарювання, а також інші відомості, повязані з особливостями ор-ганізаційної форми субєкта господарювання, передбачені законодавством. Статут може містити й інші відомості, що не суперечать законодавству. Положенням визначається господарська компе-тенція органів державної влади, органів місцевого самоврядування чи інших субєктів у випадках, визначених законом. Статут (положення) затверджується власником майна (засновником) субєкта господарювання чи його представниками, органами або іншими субєктами відповідно до закону.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що нормами Госпо-дарського кодексу України передбачено, що підприємства, засновники та власники, після затверд-ження статуту, зобовязані дотримуватися як норм чинного законодавства, так і cтатуту.

Переглядаючи рішення у даній справі, колегія суддів також звертає увагу, що розділом 8 чинного Статуту в редакції від 21 жовтня 2015р. передбачено виключний перелік повноважень Ра-йонної ради. Так, Рада погоджує призначення та звільнення головного лікаря ЦРЛ, затверджує Ста-тут ЦРЛ, зміни та доповнення до нього, приймає рішення про надання згоди на передачу в оренду, позичку, заставу а також про відчуження майна ЦРЛ, приймає рішення про реорганізацію і ліквіда-цію ЦРЛ, призначає ліквідаційну комісію, затверджує ліквідаційний баланс, надає згоду на списан-ня основних засобів.

Разом з тим, 28 жовтня 2016р. на сесії Здолбунівської районної ради Рівненської області рі-шенням №207 затверджено статут Здолбунівської центральної районної лікарні в новій редакції. (арк.справи 8-19)., яким передбачено, зокрема, що Лікарня за погодженням із радою визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і подає на затвердження в Райдерж-адміністрацію штатний розпис, головний лікар Лікарні за погодженням із радою визначає та зат-верджує організаційну структуру Лікарні, граничну чисельність працівників, умови оплати праці та подає на затвердження в Райдержадміністрацію штатний розпис; до виключної компетенції Ради віднесено внесення пропозицій щодо змін та доповнень до Статуту, заслуховування звітів головно-го лікаря, погодження створення філій, відділень та інших відокремлених підрозділів ЦРЛ, а також передбачено, що у разі припинення ЦРЛ усі її активи передаються правонаступникам або зарахо-вуються до районного бюджету.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів, а представники сторін і третьої особи у судовому засіданні 13.12.2017р. спростували факт відкликання Районною радою повноважень від Райдержадміністрації з управління діяльністю Лікарнею.

Відтак, матеріалами справи стверджується, що Районна рада здійснює розпорядження май-ном комунальної власності, а Райдержадміністрація здійснює управління діяльністю Лікарні, як ко-мунального підприємства.

Таким чином, прийнявши оспорюване рішення Районна рада не розпорядилась майном гро-мади району, а фактично втрутилася в оперативно-господарську діяльність Лікарні, тобто обмежи-ла правоздатність останньої як господарюючого субєкта, що є порушенням вимог чинного Стату-ту Лікарні, затвердженого Радою, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Гос-подарського кодексу України і власних рішень Районної ради про делегування Райдержадміністра-ції повноважень з управління Лікарнею.

Тому, даний позов розцінюється судом апеляційної інстанції як такий, що поданий особою для захисту охоронюваного законом інтересу, а також запобігання порушення його прав, які мо-жуть виникнути у разі набрання чинності Статутом в новій редакції від 28.10.2016р.

Відповідно до частини 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Консти-туції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Із зазначених мотивів колегія суддів вважає правомірним і таким, що стверджується матері-алами справи висновок суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог. Відтак, вбачає-ться правомірним задоволення позову та скасування рішення Здолбунівської районної ради Рів-ненської області від 28 жовтня 2016р. №207, яким затверджено статут Здолбунівської центральної районної лікарні в новій редакції, а тому рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім пе-реконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на викладене, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним су-дом не визнаються такими, що не можуть бути підставою згідно ст.104 Господарського процесуа-льного кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому колегія суддів вва-жає рішення місцевого господарського суду таким, що прийняте у відповідності до норм матеріаль-ного та процесуального права і його належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задо-волення.

Керуючись, ст.ст. 33, 34, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Здолбунівської районної ради Рівненської області на рішення господар-ського суду Рівненської області від 31.10.2017р. у справі №918/669/17 залишити без змін, а апеля-ційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

3. Справу №918/669/17 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Мельник О.В.