ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20 грудня 2017 р. Справа № 918/834/17

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В.,

при секретарі судового засідання Ярощук О.П.,

розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ненсі Фарм Плюс"

до відповідача ОСОБА_1 підприємства "Дубенська центральна районна аптека" Дубенської районної ради Рівненської області

про стягнення заборгованості в сумі 17 676,56 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: представник ОСОБА_2;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ненсі Фарм Плюс" (надалі - Позивач або ТОВ "Ненсі Фарм Плюс") звернулося в Господарський суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 підприємства "Дубенська центральна районна аптека" Дубенської районної ради Рівненської області (надалі - Відповідач або КП "Дубенська центральна районна аптека" Дубенської районної ради Рівненської області) в якому просить стягнути 17 676 грн. 56 коп. заборгованості за Договором купівлі - продажу товарів.

Свої вимоги Позивач мотивує тим, що на підставі Договору купівлі - продажу товарів № 033 від 23.03.2017 року поставив Відповідачу товар на загальну суму 20 376,56 грн., вартість якого останнім сплачена лише частково.

Представником Позивача до суду подано заяву про здійснення розгляду справи в порядку спрощеного провадження.

Враховуючи те, що дана справа є малозначимою та незначної складності, суд здійснює судочинство у даній справі за правилами Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судовому засіданні 20.12.2017 року позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання 20.12.2017 не з'явився, відзиву на позов не надав, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 506, яке наявне в матеріалах справи.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду спору та можливість здійснювати розгляд справи за відсутності його уповноваженого представника.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення представника позивача, давши належну оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

23 березня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ненсі фарм плюс" (Продавець) та КП "Дубенська ЦРА" ДРРРО (Покупець), уклали Договір купівлі - продажу товарів № 033 (надалі - Договір), за умовами якого, Продавець передає, а Покупець приймає товари і сплачує їх вартість (п. 1. Договору).

Відповідно до п. 1.2. Договору, найменування товарів, їх кількість, асортимент, якість ціна та загальна сума вказуються в накладних, специфікаціях, сертифікатах та інших відвантажувальних документах, які є невід'ємною частиною цього договору.

Загальна сума та кількість операцій купівлі - продажу по цьому договору не обмежуються (п. 1.3. Договору).

Згідно з п. 2.1. та п. 2.2. Договору, відвантаження (відпуск) товарів Покупцю здійснюється на протязі 1-ї доби після оплати його вартості (надходження грошей на розрахунковий рахунок) або в інший узгоджений термін, а у випадках відстрочки платежу - в 2-денний строк з дня надходження замовлення Покупця. Згода Покупця на відвантаження товарів надається поштовим, телеграфним чи електронним зв'язком.

Пунктом 4.4. Договору передбачено, що ціна товару встановлюється у гривнях з додержанням вимог нормативно - правових актів України з цього питання.

У відповідності до п. 5.1. - п. 5.4. Договору, Покупець здійснює передоплату товарів згідно рахунку Продавця. Рахунок Продавця є дійсним на протязі 2-х банківських днів з часу його надання Покупцеві. По домовленості розрахунки можуть бути здійснені по факту отримання товару, яким вважається момент підпису Покупцем відвантажувальних документів (накладної тощо). За товар, отриманий з відстрочкою платежу, Покупець розраховується по мірі його реалізації, але не пізніше строку, указаному в накладній, незалежно від того, проданий товар чи ні.

Цей договір набирає чинності з дня підписання і діє до повного виконання Сторонами всіх своїх обов'язків (п. 8.1. Договору).

Вказаний Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплено відбитками печаток останніх.

Матеріалами справи встановлено, що Позивач на виконання Договору передав, а Відповідач отримав товар згідно видаткових накладних № НФПР0005024/ від 23.03.2017 р., № НФПР0005025/ від 23.03.2017 р., № НФПР0005028/ від 23.03.2017 р., № НФПР0005029/ від 23.03.2017 р. та № НФПР0005216/ від 27.03.2017 р., загальною вартістю 20 376 грн. 56 коп. (а.с. 11-17).

Відповідно до п. 5.4. Договору Відповідач зобов'язався провести оплату за товар, однак вартість отриманого товару оплатив частково на суму 2 700 грн. 00 коп..

Відтак, сума основного боргу Відповідача складає 17 676 грн. 56 коп.

Позивачем на адресу Відповідача був надісланий лист - претензія № вих. 1 від 31.05.2017 року, однак останнім залишок заборгованості по Договору в сумі 17 676 грн. 55 коп. не сплачено.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що -господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України, ч. 1 ст. 173 ГК України).

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму

Відповідно до п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

У відповідності до п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012 р. "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права", підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Факт отримання товару відповідачем і видаткові накладні, надані позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійними підставами для виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар (п. 1 Оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/767/2013 від 29.04.2013 р.).

Оскільки вказані видаткові накладні містять найменування юридичних осіб, а також підписи осіб, які передають та отримують товар, перелік товару, його вартість, посилання на договір, штамп позивача і відповідача про отримання товару та інші реквізити, вони відповідають вимогам закону та є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції.

На час розгляду справи доказів сплати Відповідачем основного боргу Позивачу в сумі 17 676 грн. 56 коп. матеріали справи не містять.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів (ст. 74 ГПК України).

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного, враховуючи, що позивач довів наявність заборгованості по оплаті за товар, а відповідач вказаних обставин належними та достатніми доказами не спростував, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на Відповідача.

Керуючись статтями 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Ненсі Фарм Плюс" задоволити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 підприємства "Дубенська центральна районна аптека" Дубенської районної ради Рівненської області (35670, Рівненська область, Дубенський район, с. Верба, вул. Грушевського, буд. 27, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ненсі Фарм Плюс" (58001, м. Чернівці, вул. Головна, 119, ) 17 676 грн. 56 коп. (сімнадцять тисяч шістсот сімдесят шість гривень 56 коп.) заборгованості та 1 600 грн. 00 коп. (одну тисячу шістсот гривень 00 коп.) судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано "21" грудня 2017 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Марач В.В.