ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.12.2017 Справа № 905/2577/17

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Чернової О.В. при секретарі судового засідання Часовському Є.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовною заявою ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Мізол", м. Львів

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Торговий дім Укрспецторг, м.Краматорськ Донецької області

про стягнення заборгованості в сумі 64 808,91грн.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - довіреність б/н від 21.11.2017р.

від відповідача: не з'явився

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Мізол», м.Львів звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Укрспецторг», м. Краматорськ Донецької області про стягнення заборгованості в сумі 64808,91 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобовязань за договором купівлі - продажу №076311 від 17.03.2011р., внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 49 793,76 грн. та виникли підстави для нарахування інфляційних витрат та 3% річних.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує т..ст. 222, 343 Господарського кодексу України, т..ст. 525, 526, 625 Цивільного кодексу України, т..ст. 1, 2, 12, 54, 64, 82, 84 Господарського процесуального кодексу України.

З дотриманням приписів т..2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/2577/17 визначено суддю Чернову О.В.

Ухвалою судді господарського суду Донецької області від 10.11.2017р. за вказаним позовом порушено провадження у справі №905/2577/17.

У подальшому розгляд справи відкладався у відповідності до приписів т.. 77 Господарського процесуального кодексу України.

13 грудня 2017 року позивач через канцелярію господарського суду Донецької області надав письмові пояснення по суті спору.

Представник позивача у судовому засіданні 13.12.2017р. підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, своєї позиції до відома суду не довів, про судові засідання повідомлявся належним чином шляхом своєчасного надсилання ухвал за адресою місцезнаходження, визначеною за матеріалами справи та відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, достовірність яких (відомостей) презюмується ч. ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців».

За змістом правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної в п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. При цьому неявка у судове засідання однієї з сторін, належним чином повідомленої про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК України (п.3.12 постанови).

Суд вважає за можливе розглянути спір, в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а відсутність належним чином повідомлених представників сторін та ненадання ними окремих документів у світлі приписів ст.ст. 4-3, 22, 33 та 77 цього Кодексу істотним чином не впливає на таку кваліфікацію і не перешкоджає розгляджу справи.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду сторонами докази в порядку ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2011 року між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Мізол» (Постачальник) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Практікер України» (Практікер) укладено договір купівлі-продажу №076311 (далі-Договір), відповідно п.1.1. якого умови цього Договору та всіх додатків до нього регулюють ділові відносини між Практікер та/або підприємствами для яких компанія Практікер виконує закупівельні обовязки, з одного боку та Постачальник, з іншого боку.

Згідно з п. 9 Договору, додатки до цього договору, зокрема, Договір про умови та Загальні умови поставки та надання послуг, вважаються невідємними частинами даного Договору купівлі-продажу.

Відповідно до п. 1.1. Загальних умов поставки та надання послуг №076311 від 17.03.2011р., ці загальні умови поставки та надання послуг (далі-Угода), зокрема, регулюють спеціальні умови поставок товарів Практікер Постачальником і є невідємною частиною Договору купівлі-продажу.

За приписами п.3.1. Угоди, замовлення у зазначений у Замовленні строк поставки. Поставка частинами може здійснюватися лише зі згоди Практікер. Строк поставки відраховується з дати замовлення.

Пунктом 5.1. Угоди встановлено, що строк оплати визначається згідно з ст. 4 Договору про Умови і залежно від того, яка з цих подій сталась пізніше, відраховується або з дня передачі товарів за даною Угодою, або з дня отримання усіх необхідних документів щодо поставленого товару головним офісом Практікер.

Відповідно до п. 4 Договору про умови №076323, укладеного між Позивачем та Відповідачем 16.01.2013 р., строк платежу з 01.01.2013р. складає 80 днів. Підстава надходження товарів/ рахунку.

24.03.2015 р. між Позивачем, Відповідачем та ТОВ «Торговий дім «Практікер Україна» (далі - новий покупець), укладено додаткову угоду до договору №076311 від 17.03.2011р. №3.

Пунктом 1.1. Додаткової угоди, зазначено, що враховуючи положення статті 520 ЦК України та інших чинних на момент підписання цієї Угоди, норм законодавства України, Сторони, з метою врегулювання відносин, які між ними склались, вирішили замінити одну із Сторін в зобовязанні по Договору №076311 від 17.03.2011р., таким чином, всі права та обовязки, якщо іншого не передбачено цією Угодою, за вказаним Договором переходять від Практікер (ТОВ «Практикер Україна») до Нового Покупця по Договору №076311 від 17.03.2011р. - ТОВ «Торговий дім «Практікер Україна» починаючи з 24.03.2015р.

Згідно з п. 2 Додаткової угоди, поставки товарів Постачальником, з моменту укладання цієї Угоди, якщо про інше Сторони не погодились окремо, здійснюється за замовленнями нового покупця та на користь нового покупця в порядку та на умова, визначених Договором.

На виконання умов зазначеного договору Позивач поставив Відповідачу товари, що підтверджується видатковими накладними №2081949 від 12.06.2015р. на суму 12 456,00грн., №2086834 від 18.06.2015р. на суму 13 628,88 грн., №2087988 від 19.06.2015р. на суму 17689,68 грн. та №2114792 від 17.07.2015 р. на суму 6 019,20 грн., що разом складає 49 793,76 грн., належним чином засвідчені копії яких містяться у матеріалах справи, з відмітками про отримання - підписами уповноважених осіб. Означені накладні підписані сторонами без заперечень.

У зв'язку із неналежним виконанням Відповідачем грошових зобов'язань за договором, утворилась стягувана заборгованість в розмірі 49 793,76 грн. та виникли підстави для нарахування інфляційних витрат та 3% річних, у примусовому стягненні яких полягають заявлені вимоги Позивача.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, 19.12.2016 р. здійснено запис про зміну повного нйменування ТОВ "Торговий дім "Практікер Україна" на ТОВ "Торговий дім "Укрспецторг".

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги Позивача такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне:

Як вбачається із матеріалів справи, сутність розглядуваного спору полягає у примусовому спонуканні до виконання прострочених грошових зобов'язань за договором купівлі - продажу.

Дослідивши Договір, з якого виникли цивільні права та обов'язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм §1,3 Глави 54 ЦК України та статті 264 ГК України.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 264 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч.6 ст. 264 ГК).

Частиною 1 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, укладений між Позивачем та Відповідачем договір №076311 від 17.03.2011р. є належною підставою для виникнення у останнього зобов'язань, визначених його умовами, з оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи зі змісту наданих до матеріалів справи накладних за договором №076311 від 17.03.2011р., які підтверджують факт поставки з зазначенням дати отримання товару Відповідачем (а.с.45-48), Позивач свої зобов'язання за Договором №076311 від 17.03.2011р. виконав належним чином.

Таким чином, Відповідач не мав жодних підстав для ухилення від виконання обов'язку зі сплати товару протягом 80 днів після надходження товару/рахунку відповідно до ст.4 Договору про Умови.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, і Відповідачем, всупереч ст.ст. 4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України належних у розумінні ст. 34 цього Кодексу належних доказів іншого до матеріалів справи не надано, внаслідок неналежного виконання зобов'язань за договором 076311 від 17.03.2011р. утворилась та має місце заборгованість Відповідача в сумі 49 793,76 грн.

Таке невиконання грошових зобов'язань кваліфікується судом як порушення згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, а сам Відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором в розмірі 49 793,67 грн.

За приписами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, отже, проценти річних входять до складу грошового зобов'язання.

Проте, перевіривши розрахунок 3% річних суд дійшов висновку, що він є арифметично невірним з огляду на наступне:

При розрахунку 3% річних, Позивачем невірно визначені періоди, з яких починається нарахування зазначених процентів. Так, Позивачем зазначено, що по видатковій накладній №2081949 від 12.06.2015 р. днем оплати є 31.08.2015р., по видатковій накладній № 2086834 від 18.06.2015р. 06.09.2015р., по видатковій накладній №2087988 від 19.06.2015р. 07.09.2015р. та по видатковій накладній № 2114792 від 17.07.2015р. 05.10.2015р. Однак, це суперечить умовам ст. 4 Договору про Умови, в яких чітко визначено, що оплата товару здійснюється протягом 80 днів з моменту отримання товару/рахунку, при цьому, початок відрахування строку залежить від події, яка сталась пізніше, що закріплено у п.5.1. Загальних умов поставки та надання послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, товар по видатковій накладній №2081949 від 12.06.2015 р. Відповідачем отримано 15.06.2015р., по видатковій накладній № 2086834 від 18.06.2015р. отримано 24.06.2015р., по видатковій накладній №2087988 від 19.06.2015р. 22.06.2015р. та по видатковій накладній № 2114792 від 17.07.2015р. - 20.07.2015р. Доказів іншого Позивачем до справи не надано.

Отже, Позивач, у урахуванням строку оплати товару, а саме протягом 80 днів з моменту отримання товару, повинен був нарахувати 3% річних по видатковій накладній №2081949 від 12.06.2015 р. за період з 04.09.2015р. по 20.10.2017р., по видатковій накладній № 2086834 від 18.06.2015р. за період з 13.09.2015р. по 20.10.2017р., по видатковій накладній №2087988 від 19.06.2015р. за період з 10.09.2015р. по 20.10.2017р. та по видатковій накладній № 2114792 від 17.07.2015р. за період з 09.10.2015р. по 20.10.2017р.

Суд, здійснивши розрахунок 3% річних за вказані періоди, зазначає, що позовні вимоги в цій частини підлягають частковому задоволенню у розмірі 3 143,89 грн.

Щодо вимог про стягнення інфляційних витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем надано розрахунок індексу інфляції по видатковим накладним №2081949 від 12.06.2015р., №2086834 від 18.06.2015р., №2087988 від 19.06.2015р. за період з 01.07.2015р. по 01.09.2017 р. та по видатковій накладній №2114792 від 17.07.2015р. за період з01.08.2015р. по 01.09.2017р., однак зазначені періоди не є вірними, оскільки індекс інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, що кореспондується з приписами абз. 3 п.3.1. Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань».

Таким чином, Позивач повинен був нарахувати індекс інфляції по видатковим накладним №2081949 від 12.06.2015р., строком оплати якої є 03.09.2015р., №2086834 від 18.06.2015р., строком оплати якої є 12.09.2015р., та №2087988 від 19.06.2015р., строк оплати - 10.09.2015р., з жовтня 2015 р. по 01.09.2017р. та по видатковій накладній №2114792 від 17.07.2015р., строк оплати 08.10.2015р., лише з листопада 2015 р. по 01.09.2017 р.

Враховуючи зазначене, здійснивши перерахунок позовних вимог щодо інфляційної індексації за вказані періоди, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення інфляційних витрат в сумі 11 844,43 грн.

Судові витрати у відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України стягуються з Відповідача на користь Позивача пропорційно відношенню первісного розміру позовних вимог до розміру задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-3, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Мізол», м. Львів до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Укрспецторг», м. Краматорськ Донецької області про стягнення заборгованості в сумі 64808,91 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Укрспецторг» (34306, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Сахалінська, б.4, , р/р 91 в АТ «ОСОБА_3 Аваль» МФО 380805) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Мізол» (79022, м. Львів, вул. Городоцька, 174, , р/р 214 в Центральній філії ПАТ «Кредобанк», МФО 325365) заборгованість в розмірі 64 782,08 грн., з яких 49 793,76 сума основного боргу, 11 844,43 грн. інфляційні витрати, 3 143,89 грн. 3 % річних.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Укрспецторг» (34306, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Сахалінська, б.4, , р/р 91 в АТ «ОСОБА_3 Аваль» МФО 380805) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Мізол» (79022, м. Львів, вул. Городоцька, 174, , р/р 214 в Центральній філії ПАТ «Кредобанк», МФО 325365) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1599,36 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Рішення може бути оскаржено в Донецький апеляційний господарський суд згідно розділу XII ГПК України.

У судовому засіданні 13.12.2017 р. оголошено повний текст рішення.

Суддя О.В. Чернова