КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2017 р. Справа№ 910/14487/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі судового засідання: Цукарєвій Г.В.

за участю представників:

від позивача за первісним позовом: Харченко Л.І. за довіреністю від 19.01.2017;

від відповідача за первісним позовом: Духницький А.М. за довіреністю від 02.01.2017;

Розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "ЧЕРКАСИТРАНСГАЗ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2017

у справі № 910/14487/17 (суддя М.М. Якименко)

за первісним позовом Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "НіК"

про стягнення 24028,10 грн.

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НіК"

до Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ"

про стягнення 26292,13 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 у справі №910/14487/17 первісні позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "НіК" (01133, м. Київ, БУЛЬВАР ЛЕСІ УКРАЇНКИ, будинок 34, кімната 202; ) на користь Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" (01021, м. Київ, КЛОВСЬКИЙ УЗВІЗ, будинок 9/1; ) 24 028 (двадцять чотири тисячі двадцять вісім) грн. 10 коп. - пені за прострочення строку виконання договірних зобов'язань, 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. - судового збору.

Зустрічні позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" (01021, м. Київ, КЛОВСЬКИЙ УЗВІЗ, будинок 9/1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НіК" (01133, м. Київ, БУЛЬВАР ЛЕСІ УКРАЇНКИ, будинок 34, кімната 202; ) 20 105 (двадцять тисяч сто п'ять) грн. 19 коп. - інфляційних втрат, 6 186 (шість тисяч сто вісімдесят шість) грн. 94 коп. - 3% річних, 1 600 (одну тисячу шістсот) грн. 00 коп. - судового збору.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Публічне акціонерне товариство "УКРТРАНСГАЗ" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "ЧЕРКАСИТРАНСГАЗ" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 у справі №910/14487/17 скасувати в частині задоволення зустрічних позовних вимог та стягнути з Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НіК" 6186,94 грн. - 3% річних, 20105,19 грн. - інфляційних, а також 1600 грн. - судового збору і прийняти нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову Товариству з обмеженою відповідальністю "НіК" до Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" відмовити повністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "ЧЕРКАСИТРАНСГАЗ" у справі №910/14487/17 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Смірнової Л.Г., суддів Кропивної Л.В., Пономаренко Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2017 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "ЧЕРКАСИТРАНСГАЗ" було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 11.12.2017.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 07.12.2017 у зв'язку з перебуванням судді Кропивної Л.В. у відпустці з 11.12.2017, сформовано для розгляду апеляційної скарги колегію суддів у складі головуючого судді Смірнової Л.Г., суддів Дідиченко М.А., Пономаренка Є.Ю.

У судове засідання 11.12.2017 з'явились представники позивача та відповідача за первісним позовом.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 у справі №910/14487/17 скасувати в частині задоволення зустрічних позовних вимог та стягнути з Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НіК" 6186,94 грн. - 3% річних, 20105,19 грн. - інфляційних, а також 1600 грн. - судового збору і прийняти нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову Товариству з обмеженою відповідальністю "НіК" до Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" відмовити повністю.

Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив залишити апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

04.08.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "НіК" (далі по тексту - відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом, ТОВ "Нік", підрядник) та Публічним акціонерним товариством "УКРТРАНСГАЗ" (далі по тексту - позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом, ПАТ "УКРТРАНСГАЗ", замовник) укладено Договір № про закупівлю робіт (далі по тексту - Договір), за умовою якого (п. 1.1. Договору) Підрядник взяв на себе зобов'язання виконати роботи по об'єкту: "Будівництво котельні на компресорній станції "Іллінці" газопроводу "Уренгой-Помари-Ужгород" (Будівельні роботи ) код ДК 021:2015-45000000-7 (далі - роботи), відповідно до проектно-кошторисної документації, а Замовник зобов'язався прийняти виконані роботи та оплатити їх вартість.

У відповідності до п.3.1 Договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 21.06.20117 року) ціна договору складає: 11 472 336,65 грн. з урахуванням ПДВ 20% -1 912 056,11 грн., що визначена Договірною ціною (Додаток 1), що є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 5.1. Договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 21.06.20117 року) строк виконання робіт: з дати підписання Договору і до 01.11.2017 року.

Пунктом 5.2. Договору передбачено, що строк постачання обладнання визначається Календарним графіком виконання робіт (Додаток №3), який є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до пункту 5.3 Договору етапи виконання робіт визначаються Календарним графіком виконання робіт (Додаток № 3), який є невід'ємною частиною договору.

Додатком №3 до Договору "Календарний графік виконання робіт" (в редакції додаткової угоди № 2 від 21.06.2017р.) передбачено обов'язок Підрядника:

- Здійснити постачання обладнання до 20.12.2016 р. на суму 9 846 495,47 грн.;

- Здійснити виконання монтажних та налагоджувальних робіт на суму 1 625 841,18 грн. з дати отримання дозволу на початок виконання будівельних робіт до 01.11.2017 р.

Згідно з пунктом 6.1 Договору (в редакції додаткової угоди № 2 від 21.06.2017 р.) договір набирає чинності з дати укладення його сторонами і діє до 31.12.2017. Закінчення терміну дії цього Договору не звільняє Підрядника та Замовника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим договором.

Дозвіл на виконання будівельних робіт № ІУ 17 надано Державною архітектурно-будівельною інспекцією України 15.09.2016.

Виходячи з положень п.7.3.1 Договору підрядник зобов'язаний виконати роботи та поставку устаткування у строки, якості та обсязі визначених Договором.

Станом на 20.12.2016 Підрядником поставлено обладнання на загальну суму 8 720 093,24 грн.

Однак, поставка товару на суму 1 126 401,54 грн. здійснена Підрядником з порушенням строку встановленого Календарним графіком виконання робіт, що підтверджується наступними видатковими накладними (далі по тексту - видаткові накладні):

- №ЦБНК000946 від 22.12.2016 року на суму 217363,68 грн. (прострочення на 1 день);

- №ЦБНК0000045 від 16.01.2017 року на суму 733286,33 грн. (прострочення на 25 днів);

- №ЦБНК0000054 від 17.01.2017 року на суму 175751,23 грн. (прострочення на 1 день).

В обґрунтування заявлених первісних позовних вимог позивач за первісним позовом зазначив, що відповідач за первісним позовом порушив взяті на себе зобов'язання щодо своєчасної поставки обладнання згідно умов Договору.

Згідно з ч. 1 ст. 875 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Відповідно до ч. 1 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що господарський договір є підставою для виникнення господарських зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем за первісним позовом та не спростованих відповідачем за первісним позовом доказів вбачається, що відповідач в порушення умов Договору не вчасно (з порушенням строків) поставив позивачу за первісним позовом обладнання, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними.

Згідно частини першої статті 96 ЦК юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідач за первісним позовом припустився порушення строків поставки обладнання, а тому позивач, керуючись п.8.3. Договору просить суд стягнути з відповідача за первісним позовом пеню, яка за розрахунками позивача за первісним позовом становить 24028,10 грн.

Пунктом 8.3 Договору передбачено, що за порушення строків виконання робіт (поставки устаткування) Підрядник сплачує на користь Замовника пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості робіт (устаткування), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачується штраф у розмірі семи відсотків вказаної суми.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань").

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (згідно ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Згідно з п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач за первісним позовом в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем за первісним позовом, не спростував, розміру первісних позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги про стягнення 24028,10 грн. (пені за прострочення строку виконання договірних зобов'язань), нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Щодо зустрічних позовних вимог, суд зазначає наступне.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що оплата за поставлене устаткування (Товар) здійснюється - протягом 60-ти календарних днів на підставі видаткової та товарно-транспортної накладних.

Пунктом 5.2 та 5.3. Договору визначено, що Строк постачання обладнання та Етапи виконання робіт визначаються Календарним графіком виконання робі (Додаток №3), який є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з п. 5.1. Договору, строк виконання робіт обчислюється з дати укладення Договору і до 30.032017 року. Однак, 21.06.2017 року сторони підписали Додаткову угоду №2 до Договору в якій сторони продовжили строк виконання робіт до 01.11.2017 року.

Статтею 631 ЦК України та ч.7 ст. 180 ГК України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

На виконання умов Договору, позивач за зустрічним позовом здійснював постачання Товару.

Документами, що підтверджують поставку обладнання є видаткові накладні (товарно-транспортні накладні.), згідно яких, відповідач за зустрічним позовом отримав Товар за ВН №ЦБНКФ000009 від 16.01.2017р. - 733 286,63грн.; за ВН №ЦБНКФ000014 від 17.01.2017р. - 175 751,23грн.

За поставлений Позивачем за зустрічним позовом Товар (ВН №ЦБНКФ000009 від 16.01.2017р. - 733 286,63грн.; за ВН №ЦБНКФ000014 від 17.01.2017р. - 175 751,23грн), Відповідач за зустрічним позовом здійснив розрахунок тільки 09.06.2017 року, що підтверджується банківською випискою з особового рахунку позивача за зустрічним позовом.

З врахуванням вищевикладеного суд дійшов до висновку, що відповідачем за зустрічним позовом порушено п. 4.1. Договору, зокрема на протязі 60-ти календарних днів не сплачено за отриманий товар.

В зв'язку з порушенням відповідачем за зустрічним позовом зобов'язання зі своєчасної оплати вартості отриманого товару, позивач за зустрічним позовом, керуючись статтею 625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом на свою користь: 20 105,19 грн. (інфляційних втрат) та 6 186,94 грн. (3% річних).

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" (з посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. № 23/466 та на лист Верховного суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. №62-97р) зазначено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних с способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64). За таких обставин, на відміну від пені, 3% річних та інфляційні втрати розраховуються за весь період прострочення, а не за шість місяців.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача за зустрічним позовом в частині стягнення з відповідача за зустрічним позовом 20105,19 грн. (інфляційних втрат) та 6186,94 грн. (3% річних), нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 у справі №910/14487/17.

Керуючись ст. ст 99, 101, 102, 103, 104, 105, Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "ЧЕРКАСИТРАНСГАЗ" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 у справі №910/14487/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.10.2017 у справі №910/14487/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/14487/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Л.Г. Смірнова

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко