ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2017 р.Справа № 916/2791/13

Господарський суд Одеської області

У складі колегії суддів:

Головуючого судді Желєзної С.П.,

Судді Щавинської Ю.М.,

Судді Літвінова С.В.,

Секретаря судових засідань Топольницької Б.П.

За участю представників сторін:

Від прокурора: не з'явився;

Від позивачів: не з'явились;

Від відповідача: Трюханова І.В. за довіреністю №55 від 08.09.2017р.

Від третіх осіб:

- Шевченко Світлани Іванівни: Шевченко П.З.;

- Токар Тетяни Василівни: Токар Т.В.

- публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК": Демченко Н.О. за довіреністю №060916 від 06.09.16р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради та Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області до публічного акціонерного товариства "Туристично-виробнича фірма "Чорне море", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів: Шевченко Світлани Іванівни, Токар Тетяни Василівни, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Матвієнко Андрія Анатолійовича, про зобов'язання знести самовільно побудовану споруду, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Приморського району м. Одеси (далі по тексту - прокурор) звернувся до господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради та Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області (далі по тексту - Інспекція) з позовом до публічного акціонерного товариства "Туристично-виробнича фірма "Чорне море" (далі по тексту - ПАТ "Туристично-виробнича фірма "Чорне море") про зобов'язання відповідача за власний рахунок знести самовільно побудовану споруду - приміщення паркінгу, що знаходиться на території, прилеглій до житлових будинків № 55 та № 57, за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська та по вул. М. Арнаутська № 52.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом проведення ПАТ "Туристично-виробнича фірма "Чорне море" будівельних робіт без відповідного дозволу та оформлення документів на будівництво, у зв'язку з чим, приміщення паркінгу повинно бути знесене за рахунок відповідача по справі.

Рішенням господарського суду Одеської області від 03.02.2014р. по даній справі, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 05.04.2017р., у задоволенні позову було відмовлено повністю.

Проте, постановою Вищого господарського суду України від 19.07.2017р. по даній справі, судові рішення першої та апеляційної інстанції були скасовані із направленням справи на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

У постанові від 19.07.2017р. по даній справі Вищим господарським судом України була звернута увага судів, що при вирішення даного спору необхідно встановити наявність ознак самочинного будівництва, а саме: чи має особа, яка здійснила таке будівництво рішення органу місцевого самоврядування про відведення земельної ділянки під спірний об'єкт будівництва; чи розроблено проект на таке будівництво; чи існує відхилення від такого проекту; чи допущено порушення будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту).

Водночас, колегією суддів касаційної інстанції було наголошено, що знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови неможливості перебудови об'єкту нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Ухвалою від 13.10.2017р. по даній справі господарським судом у порядку ст. 27 ГПК України було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: публічне акціонерне товариство "ІМЕКСБАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Матвієнко Андрія Анатолійовича.

Під час нового розгляду справи прокурор, виконавчий комітет Одеської міської ради та Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області ухилилися від виконання своїх обов'язків щодо участі у даному судовому процесі, про причини неявки суд не повідомляли, письмових пояснень до господарського суду з боку названих учасників судового процесу до суду не надходило.

13.12.2017р. до господарського суду надійшли письмові пояснення від Одеської міської ради, відповідно до яких позивач зазначає, що заявлені прокурором позовні вимоги підтримує та просить розглянути справу за відсутності представника позивача.

ПАТ "Туристично-виробнича фірма "Чорне море" заперечувало проти задоволення заявленого прокурором позову, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність. При цьому, в обґрунтування власної правової позиції щодо відсутності підстав для знесення об'єкта будівництва, відповідачем було надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за останнім права власності на торговельно-допоміжну прибудову, загальною площею 3 184,9 кв. м., яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, буд. 59-А. Публічне акціонерне товариство "ІМЕКСБАНК" також заперечувало проти задоволення заявленого прокурором позову.

Шевченко Світлана Іванівна підтримала заявлені прокурором позовні вимоги, посилаючись на незаконне проведення відповідачем будівництва без виділення майданчика під забудову, без затвердження проекту на будівництво паркінгу на 88-100 машиномісць та з порушенням санітарно-гігієнічних та протипожежних вимог.

Токар Тетяна Василівна у письмових поясненнях по суті поданого прокурором позову вказувала, що відповідачем було збудовано надземний паркінг без отримання рішення Одеської міської ради про виділення земельної ділянки під будівництво вказаного об'єкта. Окрім того, Токар Тетяна Василівна зазначала, що відповідачем було збудовано паркінг в комплексній охоронній зоні Центрального історичного ареалу м. Одеси, що є порушенням законодавства у сфері охорони пам'яток архітектури, та з порушенням будівельних норм і правил, оскільки відповідно до Державних правил планування та забудови населених пунктів відстань від надземних гаражів до житлових будників повинна складати не менше 25 м, натомість складає 25 см.

01.11.2017р. ПАТ "Туристично-виробнича фірма "Чорне море" звернулось до господарського суду із клопотанням про призначення судової експертизи, на вирішення якої ПАТ "Туристично-виробнича фірма "Чорне море" пропонувало поставити наступні запитання:

- чи відповідає об'єкт: чотирьохповерхова торговельно-допоміжна прибудова з мансардним поверхом до будівлі готельного комплексу, розташованого за адресою: вул. Рішельєвська, 59, проектно-технічній документації на його будівництво, якщо не відповідає, то в чому полягають невідповідності ?

- чи відповідає об'єкт: чотирьохповерхова торговельно-допоміжна прибудова з мансардним поверхом до будівлі готельного комплексу, розташованого за адресою: вул. Рішельєвська, 59, вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва (ДБН, СНиП, стандартам, технічним умовам тощо)? Якщо не відповідає, то в чому полягають невідповідності?

Необхідність проведення судової експертизи відповідач обґрунтовує посиланнями на висновки, викладені у постанові Вищого господарського суду України від 19.07.2017р. по даній справі, яким було наголошено про необхідність дослідження при новому розгляді справи питання щодо відхилення відповідача від проекту будівництва.

Відповідно до ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі. Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу". Особа, яка проводить судову експертизу (далі - судовий експерт) користується правами і несе обов'язки, зазначені у статті 31 цього Кодексу. Сторони і прокурор, який бере участь в судовому процесі, мають право до початку проведення судової експертизи заявити відвід судовому експерту в порядку та з підстав, зазначених у частинах п'ятій і шостій статті 31 цього Кодексу.

Положеннями абзацу 2 п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики призначення судової експертизи" від 23 березня 2012 року N 4 судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Розглянувши клопотання відповідача про призначення судової експертизи, господарський суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 03.06.2014р. по даній справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз. На вирішення судової експертизи було поставлено наступне запитання: чи відповідає будівля (приміщення паркінгу), яка знаходиться на території, прилеглій до житлових будинків № 55, 57, 59, по вул. Рішельєвській та № 52 по вул. М. Арнаутській у м. Одесі, проекту "Реконструкции зданий по ул. Ришельевской, 57 с организацией торгового комплекса и вспомогательных помещений гостиницы "Черное Море" по ул. Ришельевской, 59 в г. Одесса" вимогам будівельних норм і правил та санітарним нормам і правилам, діючим в Україні? Якщо не відповідає, то які порушення виявлено?

12.05.2016р. до Одеського апеляційного господарського суду надійшло повідомлення №3134 від 25.04.2016р. судового експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз про неможливість надання висновку по матеріалам справи №916/2791/13.

З огляду на наявне в матеріалах справи повідомлення №3134 від 25.04.2016р. про неможливість надання висновку по матеріалам справи №916/2791/13, а також наявні в матеріалах справи докази, які у своїй сукупності є достатніми для постановлення судового рішення, господарським судом було відмовлено ПАТ "Туристично-виробнича фірма "Чорне море" у задоволенні заявленого клопотання про призначення судової експертизи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

20.12.2001р. між Одеською міською радою (Орендодавець) та ВАТ "Туристично-виробнича фірма "Чорне море" (Орендар) було укладено договір про право тимчасового користування землею на умовах оренди, за умовами якого Орендодавець на підставі ст.ст. 3,10 Земельного кодексу України, Закону України "Про оренду землі", рішення Одеської міської ради № 975-ХХІІІ від 28.04.2000р. та рішення Одеської міської ради №2718-ХХІІІ від 15.10.01р. надає, а Орендар приймає у строкове, платне володіння та користування земельну ділянку, загальною площею 3 417 кв.м, що знаходиться у м. Одесі по вулиці Рішельєвська №59 за рахунок земель міста та згідно з планом земельної ділянки (Додаток №1). Зазначена земельна ділянка (код УКЦВЗ - 1.11.6 - землі іншої комерційної діяльності), надається у володіння і користування Орендаря терміном до 50 (п'ятидесяти) років для експлуатації та обслуговування готельного комплексу (п. п. 1.1., 1.2. договору).

29.12.2007р. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю м Одеси (далі по тексту - Інспекція ДАБК) було видано ВАТ "Туристично-виробнича фірма "Чорне море" дозвіл №583/07 на виконання будівельних робіт з реконструкції 2-х поверхової частини будівлі готелю з надбудовою поверху по вул. Рішельєвській, 57 відповідно до проектної документації, затвердженої та зареєстрованої за №877 від 26.07.2007р.

21.03.2012р. Інспекцією ДАБК винесено припис №138 про усунення порушень містобудівного законодавства та припинення виконання робіт на об'єкті у зв'язку з наданням ПАТ "ТВФ "Чорне море" недостовірної інформації щодо обмежень у вигляді заборони на будівництво, які були передбачені в договорі про право тимчасового користування землею на умовах оренди від 20.12.2001р., укладеного з Одеською міською радою.

17.06.2013р. Інспекцією ДАБК винесено припис № 569, в якому викладено вимогу привести у відповідність до чинного законодавства документацію на об'єкт з огляду на виявлену в процесі перевірки експлуатацію ПАТ "ТВФ "Чорне море" незавершеного будівництва всупереч ч.8 ст.38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Одеською міською радою на підставі договору від 16.08.2013р. про внесення змін до договору на право тимчасового користування землею на умовах оренди від 20.12.2001р., було надано ПАТ "ТВФ "Чорне море" право на здійснення будівництва та реконструкцію об'єкта у випадку отримання останнім відповідного дозволу.

25.06.2013р. Інспекцією ДАБК винесено постанову №144 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, яке укладається у використанні об'єкту не введеного в експлуатацію, відповідно до якої ПАТ "ТВФ "Чорне море" було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 6 Закону України „Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності" та накладено на останнього штраф у розмірі 103 230 грн. Не погоджуючись з даною постановою, відповідач скористався наданим законом правом на її оскарження. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20.08.2013р. по справі №815/5005/13-а, яка набрала законної сили, визнано протиправною та скасовано постанову Інспекції ДАБК від 25.06.2013р. № 144 про накладення штрафу із-за недоведеності такого висновку Інспекції ДАБК належними доказами. Цією ж постановою суду було відмовлено у позові про скасування припису від 17.06.2013. № 569, оскільки останній фактично виконано, а тому дія припису вичерпана його виконанням.

В подальшому, 28.03.2014р. Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області було видано ПАТ "Туристично-виробнича фірма "Чорне море" свідоцтво (індексний номер 19675744) про право власності на торговельно-допоміжну прибудову, загальною площею 3 184,9 кв. м., яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, буд. 59-А. Відомості щодо реєстрації за відповідачем права власності на торговельно-допоміжну прибудову були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується наявним у матеріалах справи витягом №19676250 від 28.03.2014р.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Одеської області від 26.06.2017р. по справі №916/516/16 позовні вимоги публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" були задоволені частково, в рахунок погашення заборгованості товариства з обмеженою відповідальністю "МІДЕЛЬ" за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №11/14 від 20.03.2014р., загальний розмір якої становить: 271 637 970 грн. 61 коп., з яких: 119 595 000 грн. заборгованість за кредитом, 34 802 943,18 грн. заборгованість за відсотками, 30 876 216 грн. 41 коп. пені, 4 373 753 грн. 82 коп. 3% річних, 81 990 057 грн. 20 коп. індексу інфляції було звернуто стягнення на: нежитлові приміщення третього поверху, загальною площею 579,9 кв. м., що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, будинок 59, приміщення 301, та належать публічному акціонерному товариству "Туристично-виробнича фірма "Чорне море" на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області 28.03.2014р., індексний номер 19673009, право власності на які зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна: 01, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 19673368 від 28.03.2014 р.; торговельно-допоміжну прибудову, загальною площею 3 184,9 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, будинок 59-А та належить публічному акціонерному товариству "Туристично-виробнича фірма "Чорне море" на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області 28.03.2014р., індексний номер 19675744, право власності на які зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна: 01, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 19676250 від 28.03.2014 р., шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі договору, укладеному публічним акціонерним товариством "ІМЕКСБАНК" від власного імені в порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку" за початковою ціною, яка визначена висновком №2407/24 від 30.03.2017р. судової оціночно-будівельної експертизи по матеріалам справи №916/516/16.

При зверненні до господарського суду із позовною вимогою про зобов'язання відповідача знести самовільно побудовану споруду прокурор стверджував, що ПАТ "ТВФ "Чорне море" було розпочато будівельні роботи з будівництва паркінгу на 88 паркомісць на території прилеглій до житлових будівників № 55, 57, за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська та по вул. М.Арнаутській, 52 самовільно без відповідного дозволу, без оформлення документів на будівництво. Крім того, прокурор стверджував, що самовільно побудована ПАТ "ТВФ "Чорне море" споруда функціонує без введення в експлуатацію у порядку, визначеному чинним законодавством; при цьому, спірними спорудами готелю, які знаходяться впритул до житлових будівель, зайнято ділянку, необхідну для належного їх (житлових будівель) обслуговування та експлуатації, що є підставою для знесення самовільної будівлі.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить з наступного.

В силу положень ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Порядок застосування даної законодавчої норми в тому числі відображений в постанові Вищого господарського суду України від 25.01.2016р. по справі №4/444-34/192, якою визначено, що виходячи зі змісту частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництво є будівництво за наявності хоч одного з елементів:

- будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, тобто цільове призначення земельної ділянки, наданої у власність або користування (оренду), прямо не передбачає зведення (будівництво) певного об'єкту нерухомості;

- будівництво без належного дозволу, тобто без дозволу на виконання будівельних робіт та дозволу на будівництво (до 12.03.2011 - дня втрати чинності Законом України "Про планування і забудову територій") або без зареєстрованої декларації про початок виконання будівельних робіт щодо об'єктів будівництва, які належать до I - III категорій складності, чи дозволу на виконання будівельних робіт щодо об'єктів будівництва, які належать до IV і V категорій складності (з 12.03.2011 - дня набрання чинності Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності");

- будівництво без належно затвердженого проекту, тобто без архітектурного проекту на будівництво, розробленого, погодженого і затвердженого в порядку, передбаченому Законом України "Про архітектурну діяльність" (а до 12.03.2011р. також Законом України "Про планування і забудову територій"). Стаття 1 Закону України "Про архітектурну діяльність" визначає поняття проекту. Проект - це документація для будівництва об'єктів архітектури, що складається з креслень, графічних і текстових матеріалів, інженерних і кошторисних розрахунків, які визначають містобудівні, об'ємно-планувальні, архітектурні, конструктивні, технічні та технологічні рішення, вартісні показники конкретного об'єкта архітектури, та відповідає вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил;

- будівництво з істотними порушеннями будівельних норм і правил, тобто зведення об'єкту нерухомості з суттєвим відхиленням від установлених державних будівельних норм, регіональних і місцевих правил забудови. Стаття 16 Закону України "Про основи містобудування" визначає поняття будівельних норм, державних стандартів, норм і правил. Будівельні норми, державні стандарти, норми і правила встановлюють комплекс якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують розробку і реалізацію містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів з урахуванням соціальних, природно-кліматичних, гідрогеологічних, екологічних та інших умов і спрямовані на забезпечення формування повноцінного життєвого середовища та як найкращих умов життєдіяльності людини. Будівельні норми, державні стандарти, норми і правила щодо планування, забудови та іншого використання територій, проектування і будівництва об'єктів містобудування розробляються і затверджуються спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань містобудування та архітектури, іншими центральними органами виконавчої влади в порядку, визначеному законом. Істотність порушення при будівництві об'єкту нерухомості будівельних норм та правил є ознакою самочинного будівництва, однак істотність таких порушень - це оціночне поняття, встановлення якого потребує спеціальних знань у галузі будівництва.

Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

З огляду на викладене вище, господарський суд доходить висновку, що умовами для постановлення судового рішення про зобов'язання відповідача знести самовільно побудовану споруду з підстав, передбачених ст. 376 ЦК України, є встановлення судом порушення з боку відповідача законодавства у сфері містобудівної діяльності. При цьому, господарський суд вважає за необхідне зазначити, що особа, яка здійснює самочинне будівництво, не набуває права власності на нього.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, 28.03.2014р. ПАТ "ТВФ "Чорне море" було отримано свідоцтво (індексний номер 19675744) про право власності на торговельно-допоміжну прибудову, загальною площею 3 184,9 кв. м., яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська, буд. 59-А, у зв'язку з чим, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Зі змісту положень ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України вбачається, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Приписами ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно зі ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року N 1952-IV (з наступними змінами та доповненнями) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вище наведені положення чинного законодавства України дозволяють господарському суду дійти висновку про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин приписів ст. 376 ЦК України, оскільки факт набуття ПАТ "ТВФ "Чорне море" права власності на об'єкт нерухомого майна, який був визнаний державою шляхом державної реєстрації такого права, виключає можливість знесення об'єкту нерухомості у порядку, встановленому для самочинно побудованих об'єктів. Господарський суд зауважує, що факт набуття права власності на нерухоме майно, навіть якщо будівництво такого майна було самочинним, дозволяє суду зробити висновок про втрату правового статусу такого майна як самочинного.

З огляду на викладене, суд зазначає про необхідність та правомірність відмови у задоволенні заявленого прокурором позову з огляду на відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 376 ЦК України, оскільки особа, право власності якої було офіційно визнано державою, може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

При цьому, судом критично оцінюються доводи Шевченко Світлани Іванівни та Токар Тетяни Василівни, які під час розгляду справи зауважували, що отримання відповідачем правовстановлюючих документів на торговельно-допоміжну прибудову не є перешкодою для зобов'язання ПАТ "ТВФ "Чорне море" знести самовільно збудований об'єкт нерухомого майна з підстав, передбачених ст. 376 ЦК України, з огляду на наступне.

По-перше: як зазначалося вище по тексту рішення, судом касаційної інстанції було наголошено, що знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови неможливості перебудови об'єкту нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

В даному випадку, незважаючи на визнання судом явки у судові засідання, призначенні по даній справі обов'язковими, ані прокурором ані позивачами вимоги суду виконані не були, витребувані судом пояснення з урахуванням позиції Вищого господарського суду України, викладеної у постанові від 19.07.2017р. надані не були, що призвело до розгляду справи відповідно до позовних вимог в редакції, викладеної при подачі позову до суду.

По-друге: враховуючи отримання відповідачем правовстановлюючих документів на збудоване майно та здійснення останнім державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна, надання Одеською міською радою згоди на будівництво шляхом внесення відповідних змін до укладеного з відповідачем договору оренди земельної ділянки, суд зазначає про набуття ПАТ "Туристично-виробнича фірма "Чорне море" статусу власника відносно спірного об'єкту, що матиме наслідком необхідність захисту такого права у порядку, встановленому чинним законодавством.

Підсумовуючи вищенаведене, господарський суд доходить висновку про відсутність правових підстав для зобов'язання ПАТ "Туристично-виробнича фірма "Чорне море" знести приміщення паркінгу, що знаходиться на території, прилеглій до житлових будинків № 55 та № 57, за адресою: м. Одеса, вул. Рішельєвська та по вул. М. Арнаутська № 52, у зв'язку із офіційним визнанням державою права власності за відповідачем на вказане майно.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. В свою чергу, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Разом з тим, ст. 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Підсумовуючи вищезазначене, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 182, 321, 331, 376 Цивільного кодексу України, ст. 1 Закону України, ст. ст. 15, 376 Цивільного кодексу України, ст. ст. 26, 32, 34 Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності", ст. 1 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" позов заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, виконавчого комітету Одеської міської ради та Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області до публічного акціонерного товариства "Туристично-виробнича фірма "Чорне море" про зобов'язання знести самовільно побудовану споруду задоволенню не підлягає.

Судові витрати зі сплати судового збору розподіляються господарським судом відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 32, 33,35, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити.

Відповідно до п. 13 ч. 1 Перехідних положень ГПК України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі ст. ст. 91, 93 ГПК в редакції згідно з Законом України від 13 липня 2017 року N 2136-VIII України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Відповідно до п. 17.5 ч. 1 Перехідних положень ГПК України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повне рішення складено 18 грудня 2017 р.

Головуючий суддя С.П. Желєзна

Суддя Ю.М. Щавинська

Суддя С.В. Літвінов