РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2017Справа №910/21502/17
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДиканькаМлин»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «ХЛІБІНВЕСТ»

про стягнення 246 027,45 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача Буренко А.Ю. (дов. від 02.01.2017);

від відповідача не з'явився.

встановив :

30.11.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «ДиканькаМлин» звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «ХЛІБІНВЕСТ» про стягнення 246 027,45 грн., з яких: 170 305,30 грн. сума основного боргу, пеня - 49 261,18 грн., інфляційні втрати - 20 913,66 грн. та 3% річних - 5 547,31 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань щодо своєчасної оплати отриманого товару відповідно до умов договору поставки №82/2016 від 12.05.2016.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.12.2017 порушено провадження у справі №910/21502/17, розгляд справи призначено на 14.12.2017.

Представник позивача з'явися у судове засідання 14.12.2017, надав пояснення по суті справи та зазначив про наявність технічної описки в позовній заяві щодо ціни позову. Вірна ціна позову - 246 027,45 грн.

Представник відповідача в судове засідання 14.12.2017 не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується роздруківкою з офіційного вебсайту Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» (http://ukrposhta.ua/ua/vidslidkuvati-forma-poshuku).

При цьому, відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 14.12.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

12.05.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДиканькаМлин» (далі - позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «ХЛІБІНВЕСТ» (далі - відповідач, покупець) було укладено договір поставки №82/2016 (далі - договір), відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити у власність покупця борошно пшеничне вищого сорту та/або борошно пшеничне першого сорту, та/або борошно пшеничне другого сорту (далі - товар), а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його вартість у строки та в порядку, визначеному даним договором.

Асортимент, кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю, загальна вартість окремої партії товару та/або її частини визначаються видатковою накладною (п. 1.2 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору поставка окремої партії товару здійснюється на умовах DDP у відповідності до вимог Міжнародних Правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс в редакції 2010 р. або на інших умовах погоджених сторонами додатково. Поставка конкретної партії товару здійснюється в строк 5 календарних днів із моменту отримання та погодження постачальником замовлення покупця (далі - заявка або замовлення) на поставку партії товару, ке має бути складене з урахуванням вимог даного пункту договору. Постачальник має право проводити поставку товару (партії товару) частинами.

Перехід до покупця права власності та ризиків на товар відбувається в момент передачі товару уповноваженому довіреністю представнику покупця або іншій вказаній покупцем особі або перевізнику. Приймання товару по якості та по кількості відбувається шляхом підписання представником покупця, уповноваженого довіреністю або іншою вказаною покупцем особою, видаткової накладної та/або товарно-транспортної накладної (п. 3.2 договору).

Згідно з п. 4.2 договору розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються в національній валюті України - гривні з відстрочкою 5 календарних днів, згідно виставленого рахунку, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника або на інших умовах, погоджених сторонами згідно додаткових угод, підписаних повноважними представниками сторін та скріплених їх печатками. Рахунок виставляється постачальником покупцю будь-яким зручним для постачальника способом, за вибором постачальника - електронною поштою, поштою чи факсом або передається разом із товаром. Днем поставки товару (днем отримання товару покупцем) вважається дата (день) визначена у видатковій накладній.

За умовами п. 4.4 договору ціна товару визначається у видаткових накладних. Ціна визначена у видаткових накладних є остаточною та вважається погодженою обома сторонами до дати поставки товару та є обов'язковою до сплати покупцем.

Пунктом 5.3 договору сторони погодили, що за порушення зобов'язань з оплати товару покупець без попередньої письмової вимоги постачальника сплачує:

- на підставі Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення за весь період, що обчислюється з першого дня від дати виникнення заборгованості з оплати товару і до дати здійснення повної оплати товару;

- на підставі ст. 625 ЦК України суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми боргу за весь період, що обчислюється з першого дня від дати виникнення заборгованості з оплати і до дати здійснення оплати.

Сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за даним договором, в тому числі за прострочення виконання зобов'язання, здійснюється протягом усього періоду існування прострочення виконання зобов'язання або його неналежного виконання, незалежно від тривалості таких порушень та не припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2017, а в частині розрахунків за товар - до повного їх виконання (п. 8.1 договору).

На виконання умов договору позивачем у період з 15.05.2016 по 23.05.2017 поставлено відповідачу товар на суму 2 403 799,70 грн., що підтверджується видатковими накладними, а саме:№853 від 15.05.2016 на суму 113 577,00 грн., №910 від 25.05.2016 на суму 136 527,00 грн., №994 від 06.06.2016 на суму 160 619,40 грн., №1042 від 13.06.2016 на суму 135 966,00 грн., №1313 від 22.07.2016 на суму 122 502,00 грн., №1565 від 02.09.2016 на суму 126 939,00 грн., №1638 від 19.09.2016 на суму 125 892,00 грн., №1652 від 21.09.2016 на суму 136 472,00 грн. №2028 від 28.11.2016 на суму 139 380,00 грн., №2132 від 14.12.2016 на суму 139 035,00 грн., №2219 від 28.12.2016 на суму 142 657,50 грн., №166 від 07.02.2017 на суму 149 023,00 грн., №300 від 28.02.2017 на суму 156 831,00 грн., №399 від 15.03.2017 на суму 155 434,00 грн., №517 від 04.04.2017 на суму 145 204,00 грн., №602 від 18.04.2017 на суму 147 326,40 грн., №768 від 23.05.2017 на суму 170 414,40 грн., які підписані сторонами та скріплені печатками товариств, а також рахунками на оплату за вказаний період та товарно-транспортними накладними.

Відповідач частково оплатив отриманий товар на загальну суму 2 233 494,40 грн., що підтверджується випискою по рахунку позивача, у зв'язку з чим його заборгованість за поставлений товар складає 170 305,30 грн.

Доказів сплати відповідачем вказаної заборгованості матеріали справи не містять.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДиканькаМлин» посилалося на неналежне виконання відповідачем договору поставки №82/2016 від 12.05.2016, у зв'язку із чим просило стягнути з останнього 246 027,45 грн., з яких: 170 305,30 грн. сума основного боргу, пеня - 49 261,18 грн., інфляційні втрати - 20 913,66 грн. та 3% річних - 5 547,31 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір між сторонами виник у зв'язку з простроченням виконання відповідачем зобов'язань щодо оплати товару, одержаного за договором поставки №82/2016 від 12.05.2016.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено, а відповідачем не спростовано факт поставки відповідачу обумовленої договором продукції на загальну суму 2 403 799,70 грн., зокрема, видатковими накладними, підписаними повноважними представниками сторін та скріпленими печатками товариств, а також рахунками на оплату за спірний період та товарно-транспортними накладними.

Проте відповідач частково оплатив отриманий товар на загальну суму 2 233 494,40 грн., що підтверджується випискою по рахунку позивача, у зв'язку з чим його заборгованість за поставлений товар складає 170 305,30 грн.

Доказів сплати відповідачем вказаної заборгованості матеріали справи не містять.

Таким чином матеріалами справи підтверджено, що заборгованість відповідача за поставлений товар складає 170 305,30 грн., яка підлягає стягненню з останнього на користь позивача.

Крім того, у зв'язку із простроченням сплати заборгованості за договором поставки, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню - 49 261,18 грн., інфляційні втрати - 20 913,66 грн. та 3% річних - 5 547,31 грн.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Так, ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено господарсько-правову відповідальність учасників господарських відносин, яку останні несуть за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) визнається визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема в разі прострочення.

Пунктом 5.3 договору сторони погодили, що за порушення зобов'язань з оплати товару покупець без попередньої письмової вимоги постачальника сплачує:

- на підставі Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення за весь період, що обчислюється з першого дня від дати виникнення заборгованості з оплати товару і до дати здійснення повної оплати товару;

- на підставі ст. 625 ЦК України суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми боргу за весь період, що обчислюється з першого дня від дати виникнення заборгованості з оплати і до дати здійснення оплати.

Сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за даним договором, в тому числі за прострочення виконання зобов'язання, здійснюється протягом усього періоду існування прострочення виконання зобов'язання або його неналежного виконання, незалежно від тривалості таких порушень та не припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

При цьому, суд відзначає, що приписами ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Згідно зі ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, вказана стаття поширюється і на майнові відносини, що регулюються Господарським кодексом України. У зв'язку з цим на положення Господарського кодексу України про господарські договори також поширюються принцип свободи договору, крім випадків, передбачених абзацом другим ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України (яка встановлює обмеження права сторін договору відступати від положень нормативно-правових актів).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, інфляційних втрат та 3% річних, суд дійшов висновку, що він виконаний вірно, в межах заявленого позивачем періоду, при цьому судом враховано, що п. 5.3 договору сторони погодили, що нарахування штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за даним договором, в тому числі за прострочення виконання зобов'язання, здійснюється протягом усього періоду існування прострочення виконання зобов'язання або його неналежного виконання, незалежно від тривалості таких порушень та не припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 49 261,18 грн., інфляційні втрати у розмірі 20 913,66 грн. та 3% річних у розмірі 5 547,31 грн.

За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМПАНІЯ «ХЛІБІНВЕСТ» (02099, м. Київ, вул. Зрошувальна, буд. 5, код 39750329) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДиканькаМлин» (38500, Полтавська область, смт. Диканька, вул. Бузкова, 21, код 38029555) суму простроченої заборгованості у розмірі 170 305 (сто сімдесят тисяч триста п'ять) грн. 30 коп., пеню у розмірі 49 261 (сорок дев'ять тисяч двісті шістдесят одну) грн. 18 коп., інфляційні втрати у розмірі 20 913 (двадцять тисяч дев'ятсот тринадцять) грн. 66 коп., 3% річних у розмірі 5 547 (п'ять тисяч п'ятсот сорок сім) грн. 31 коп. та судовий збір у розмірі 3 690 (три тисячі шістсот дев'яносто) грн. 41 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складене та підписане 19.12.2017.

Суддя В.О. Демидов