РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2017Справа №910/17802/17
За позовом Публічного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО"

до Приватного підприємства Фірма "Вір'єм"

про стягнення 15 780,49 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники:

Від позивача не з?явився

Від відповідача Антонець О.І., довіреність б/н від 27.11.2017

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство "КИЇВЕНЕРГО" (далі-позивач) подало на розгляд Господарського суду міста Києва позов до Приватного підприємства Фірма "Вір'єм" про стягнення 15 780,49 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2017 порушено провадження у справі № 910/17802/17 та призначено розгляд на 10.11.2017.

10.11.2017 відділом діловодства суду від представника позивача отримано клопотання про доручення матеріалів.

10.11.2017 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано клопотання про перенесення судового засідання.

В судове засідання 10.11.2017 представник позивача з'явився, підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився.

Суд вирішив відкласти судовий розгляд справи у зв'язку з відсутністю представника відповідача.

Ухвалою суду від 10.11.2017 відкладено розгляд справи на 27.11.2017.

27.11.2017 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 27.11.2017 оголошено перерву до 11.12.2017.

11.12.2017 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судове засідання 11.12.2017 представник позивача не з'явився, вмотивованих заяв та клопотань до суду не надав.

В судове засідання 11.12.2017 представник відповідача з'явився, просив суд відмовити задоволенні позовних вимог.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 11.12.2017 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом з'ясовано наступне.

Між Публічним акціонерним товариством «КИЇВЕНЕРГО» та Приватним підприємством фірма «Вір'єм» укладено Договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до нежитлових приміщень та суб'єктам господарювання (далі- Договір) від 18.03.2015 № 10100.

Пунктом 32 Договору сторонами погоджено, що даний договір набуває чинності з 01.09.2014.

Згідно з п.1 Договору і відповідно до законодавства України, позивач зобов'язується надавати відповідачу відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, згідно з діючими нормативами, а відповідач зобов'язується своєчасно та у повному обсязі оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах , що передбачені договором.

На підставі п. 10 Договору відповідач, який не має засобів обліку, оплачує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води згідно з нормативами споживання гарячої води, визначеними в залежності від кількості та виду водорозбірних пристроїв, встановлених у приміщенні та графіку роботи приміщень. Нормативи споживання назначаються відповідно до умов даного договору, з урахуванням рішень органів місцевого самоврядування та інших нормативних актів, зокрема СНІП 2.04.01-8/5 Внутрішній водопровід та каналізація».

Відповідно до п. 13 Договору, розрахунковим періодом є календарний місяць. Система оплати послуг щомісяця. У разі застосування щомісячної систем оплати послуг платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Пунктом 18. Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Позивач обґрунтовує вимоги тим, що свої зобов'язання за зазначеним Договором відповідач не виконує, внаслідок чого за період з 01.12.2014 по 01.05.2015 виникла заборгованість за спожиті комунальні послуги з централізованого опалення, яка станом на 01.10.2017 становить 6 672,08 грн. та за період з 01.12.2014 по 01.08.2017 виникла заборгованість за спожиті комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води, яка станом на 01.10.2017 становить 3 881,15 грн.

Відповідач заперечив, проти задоволення позовних вимог, та просив суд відмовити в їх задоволенні, оскільки сплатив заборгованість за централізоване опалення в розмірі 6672,08 грн., 09.10.2017, що підтверджується платіжним дорученням №391 від 09.10.2017. Відносно нарахувань позивача заборгованості за спожиті комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 3881,15 грн. відповідач просив також відмовити оскільки не надавалися відповідачеві, про що відповідач повідомляв позивача. Крім того на лічильнику показань обліку відповідача практично за 2 роки значиться лише 2 куби води, вартість яких ніяк не може становити 3881,15 грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вказана вимоги позивача не підлягає задоволенню.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( ст. 530 ЦК України).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Під час судового розгляду справи судом було встановлено, що зобов'язання щодо оплати заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення в розмірі 6672,08 грн. відповідачем погашена 09.10.2017, що підтверджується платіжним дорученням №391 від 09.10.2017 (копія наявна в матеріалах справи).

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 р., припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові.

Таким чином, оскільки відповідачем сплачено суму заборгованості за централізоване опалення в розмірі 6672,08 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №391 від 09.10.2017., а позовну заяву подано до суду 12.10.2017, що підтверджується вхідним штемпелем відділу діловодства Господарського суду міста Києва від 12.10.2017 №17802/17, то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 3881,15 грн. за послуги із централізованого постачання гарячої води, суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач обраховуючи заборгованість відповідача, за послуги із централізованого постачання гарячої води посилається на п. 10 Договору, відповідно до якого відповідач, який не має засобів обліку, оплачує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води згідно з нормативами споживання гарячої води, визначеними в залежності від кількості та виду водорозбірних пристроїв, встановлених у приміщенні та графіку роботи приміщень. Нормативи споживання назначаються відповідно до умов даного договору, з урахуванням рішень органів місцевого самоврядування та інших нормативних актів, зокрема СНІП 2.04.01-8/5 Внутрішній водопровід та каналізація».

Відповідачем на спростування доводів позивача надано Акт прийняття на комерційний облік лічильника гарячого водопостачання від 25.05.2015р. Крім того, відповідач надав акт зняття контрольних показників з лічильника гарячої види від 28.09.2015, та звіт щодо показань засобів обліку від 22.11.2017, акти на предмет підтоплення приміщення внаслідок аварії трубопроводу опалення будинку.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи, вище зазначене, позивачем не надано доказів наявності заборгованості у відповідача саме за показниками лічильника обліку споживання, а посилання позивача на той факт , що заборгованість у відповідача в розмірі 3881,15 грн. виникла на підставі п. 10 Договору, спростовуються доводами відповідача.

Позовні вимоги в частині стягнення із відповідача інфляційних втрат в розмірі 4410,45 грн. та 3% річних в розмірі 816,80 грн. не підлягають задоволенню оскільки є похідними від основної заборгованості.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.12.2017

Суддя Мельник В.І.