ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2017 р. Справа № 925/1122/17

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого судді Грачова В.М., при секретарі Поліщук Ю.В., за участю представників сторін: від позивача - Стойка А.Ю. за довіреністю, від відповідача - Тищенка Ю.П. за довіреністю, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом Черкаської міської ради до суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи Вдовиченко Світлани Іванівни про стягнення заборгованості у розмірі 22421 грн. 22 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Черкаська міська рада звернувся в господарський суд з позовом до суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи Вдовиченко Світлани Іванівни (далі - відповідач) у якому просив стягнути, на підставі угоди про справляння плати за користування частиною прибудинкової території № 678 від 18.11.2009 року, 22190 грн. 74 коп. основного боргу, 22190 грн. 74 коп. пені та відшкодувати судові витрати.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 08.09.2017 року позовна заява прийнята до розгляду, по ній порушено провадження у справі №925/1122/17, справа призначена до судового розгляду.

Відповідач письмовий відзив на позов не подав, проти позову не заперечував, 26.09.2017 року через канцелярію суду подав заяву про застосування строків позовної давності (вх. №20472/17; а.с. 26) у якій просив відмовити в задоволенні позовних вимог, що перевищують строк позовної давності, а саме: з листопада 2012 року по серпень 2014 року

В судових засіданнях представники позивача позов з підстав і в розмірі, викладених в позовній заяві, підтримали і просили суд задовольнити повністю, представник відповідача в засіданнях суду заяву про застосування строків позовної давності підтримав і просив суд її задовольнити, зазначав про те, що розрахунки сум заборгованості зроблені не вірно, оскільки позивачем не враховано зміну площі прибудинкової території, у зв'язку з чим 31.10.2017 року подав клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 23259/17, а.с.49) для подання заяви до Черкаської міської ради про перерахунок заборгованості та визначення реальної заборгованості; 21.11.2017 року подав клопотання про перенесення розгляду справи (вх. № 25301/17, а.с.56) для перерахунку суми заборгованості Черкаською міською радою за заявою відповідача від 07.11.2017 року № 01-07/11 (а.с.57).

Згідно з ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд в задоволенні позову відмовляє повністю з наступних підстав.

24.11.2008 року відповідач - суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа Вдовиченко Світланою Іванівною придбала нежитлові приміщення, що знаходяться за адресою: м. Черкаси, вул. Героїв Сталінграду, буд. № 42 у приватного підприємства «Комерційна виробничо-технічна фірма «Колор» (продавець) згідно із договором купівлі-продажу (а.с. 17-18). У п. 8 цього договору зазначено, що відповідні документи про передачу у власність чи користування продавця земельної ділянки, на якій розташована відчужувана нерухомість на день укладання цього договору, уповноваженими на те органами не приймались, державні акти щодо цієї земельної ділянки продавцеві не видавалися.

Для врегулювання питання щодо користування земельною ділянкою на якій знаходяться об'єкти нерухомості, право власності на які набула відповідач, 18.11.2009 року позивачем - Черкаською міською радою, як землевласником з однієї сторони, та відповідачем - приватним підприємцем Вдовиченко Світланою Іванівною, як землекористувачем з другої сторони, було укладено угоду про справляння плати за користування частиною прибудинкової території (а.с. 9-10). Відповідно до п.п. 1.1 угоди, сторони визначили, що об'єктом угоди є частина прибудинкової території за адресою: м. Черкаси, вул. Героїв Сталінграду, 19, яку використовує землекористувач, маючи у власності нежитлове приміщення. Сторони угоди погодили її істотні умови, зокрема, домовились про таке:

п. 2.1., 2.2., 2.3. - угоду укладено до 01.10.2012 року. Угода набуває чинності з дати її реєстрації в книзі реєстрації угод про справляння плати за користування частиною прибудинкової території. У разі коли землекористувач продовжує використовувати частину прибудинкової території після закінчення строку дії цієї Угоди, то за відсутності письмових заперечень землевласника протягом одного місяця після закінчення строку дії Угоди, ця Угода вважається продовженою на той самий термін на тих самих умовах, які були передбачені Угодою;

п. 3.1. - за користування частиною прибудинкової території землекористувач сплачує плату у грошовій формі у розмірі, визначеному згідно рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 21.06.2005 року № 793;

п. 3.2. - землекористувач, що використовує земельну ділянку з порушенням вимог статті 206 Земельного кодексу України, чим завдає збитків Землевласнику, протягом 4-х місяців зобов'язується відшкодувати кошти в розмірі 2606,53 грн. рівними частинами по 651,63 грн. щомісячно до 10-го числа місяця, наступного за звітним на р/р № 0002 код 13050500 в УДК в Черкаській області МФО 854018 ОКПО 22809222 за період з 24.11.2008 року по 30.09.2009 року;

п.п. 3.4.-3.7. - з 01.10.2009 щомісячна плата за користування частиною прибудинкової території складає 254,71 грн. та вноситься Землекористувачем до 10-го числа місяця, наступного за звітним на р/р № 0002, код 13050500 в УДК в Черкаській області, МФО 854018, ОКПО 22809222. В разі будь-яких змін Черкаською міською радою розмірів плати за користування частиною прибудинкової території розмір щорічної плати змінюється без внесенням змін до даної угоди. На будь-яку суму плати за користування частиною прибудинкової території, яка не була сплачена у строки, визначені цим договором, нараховується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ діючої на день виникнення боргу за кожен календарний день прострочення.

Угода зареєстрована в управлінні земельних ресурсів та землеустрою департаменту архітектури, будівництва та землеустрою 18.11.2009 року за № 678, про що у книзі обліку Угод про плату за користування частиною прибудинкової території зроблено запис.

До Угоди позивачем додано розрахунок плати за користування частиною прибудинкової території приватним підприємцем Вдовиченко Світланою Іванівною по вул. Героїв Сталінграда, 42 (а.с. 11-12).

До позовної заяви позивачем додано рішення господарського суду Черкаської області від 17.01.2013 року у справі № 17/5026/1838/2012 за позовом Департаменту бюджетної політики Черкаської міської ради до фізичної особи - підприємця Вдовиченко Світлани Іванівни (а.с. 13-16) яким позов Департаменту бюджетної політики Черкаської міської ради задоволено, стягнуто з відповідача заборгованість за користування прибудинковою територією згідно Угоди про справляння плати за користування частиною прибудинкової території від 18.11.2009 року за період з 18.11.2009 року по 06.12.2012 року.

У справі, що розглядається, відповідно до розрахунку Департаменту фінансової політики Черкаської міської ради від 30.08.2017 року № 1805/18-08 (а.с. 20-23), відповідач плату за користування частиною прибудинкової території за період наступний після 06.12.2012 року не здійснював, за ним обліковується заборгованість за період з січня 2012 року по серпень 2017 року, загальний розмір суми заборгованості та пені за прострочення її сплати складає 22190,74 грн. (а.с. 20).

Предметом спору, що розглядається у даній справі, є вимога позивача, як землевласника, до відповідача, як землекористувача, заявлена на підставі угоди про справляння плати за користування частиною прибудинкової території № 678 від 18.11.2009 року, про стягнення спірної заборгованості з плати за користування частиною прибудинкової території, а фактично - орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності. Про зазначене свідчить, зокрема, наведене позивачем правове обґрунтування позову з посиланням на норми статей 96, 206 Земельного кодексу України, ст. 287 Податкового кодексу України.

Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України встановлюються податки і збори. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування повинні діяти лише способами та в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Частинами 1, 2 ст. 206 Земельного кодексу України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Нормами Податкового кодексу України (в редакції від 01.01.2011 року) визначено, що:

п. 1.1. ст. 1 - Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні;

статтею 9 визначені загальнодержавні податки і збори, в числі яких, згідно з п. 9.1.10. - плата за землю;

статтею 10 визначені місцеві податки і збори, в числі яких, згідно з п.п. 10.1.1., - до місцевих податків належить податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Установлення місцевих податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, відповідно до п. 10.5., забороняється;

п.п. 14.1.205. - прибудинкова територія - встановлена за проектом поділу території мікрорайону (кварталу) та проектом забудови земельна ділянка багатоквартирної несадибної житлової забудови, яка необхідна для розміщення та обслуговування житлового будинку (будинків) і пов'язаних з ним (ними) господарських та технічних будівель і споруд;

розділом ХІІІ визначено плату за землю. Платниками податку, відповідно до п. 269.1.2. ст. 269, є, зокрема, землекористувачі, об'єктом оподаткування, відповідно до п. 270.1.1. ст. 270, є, зокрема, земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні. Підставою для нарахування земельного податку є, відповідно до п. 286.1. ст. 286, дані державного земельного кадастру. Відповідні органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів за запитом відповідного органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 287.8. ст. 287, власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку, відповідно до п. 288.1. ст. 288, є договір оренди такої земельної ділянки. Для визначення розміру податку та орендної плати, відповідно до п. 289.1. ст. 289, використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Згідно з п. 290.1. ст. 290, плата за землю зараховується до відповідних місцевих бюджетів у порядку, визначеному Бюджетним кодексом України для плати за землю.

У зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом з 01.01.2011 року, втратив чинність Закон України «Про плату за землю».

Угода про справляння плати за користування частиною прибудинкової території № 678 від 18.11.2009 року і рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 21.06.2005 року № 793 «Про справляння плати за користування частиною прибудинкової території», на виконання якого вона укладена, не відповідають вищенаведеним нормам законодавства.

Частинами 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вказаною нормою встановлюється презумпція правомірності правочину, яка може бути спростована за прямою вказівкою закону (нікчемний правочин) або за рішенням суду.

Відповідно до частини 3 статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 83 ГПК України, при винесенні рішення по господарському спору суд має право визнати недійсним пов'язаний з предметом спору договір, якщо встановить, що такий договір суперечить законодавству. Відповідно до п. 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», якщо, вирішуючи господарський спір, суд встановить, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись пунктом 1 частини першої статті 83 ГПК, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині. Реалізація господарським судом цього права здійснюється незалежно від наявності відповідного клопотання сторони (на відміну від припису пункту 2 частини першої тієї ж статті ГПК).

Таким чином, суд приходить до висновку, що Угода про справляння плати за користування частиною прибудинкової території від 18.11.2009 року не відповідає чинному законодавству України, тому, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України, суд визнає її недійсною з моменту укладення і такою що не створює для відповідача юридичних наслідків у виді зобов'язання сплачувати плату за користування частиною прибудинкової території на підставі цієї угоди.

Аналогічні висновки викладені у рішенні господарського суду Черкаської області від 11.11.2014 року у справі № 925/1593/14, яке залишено без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2015 року та Вищого господарського суду України від 31.03.2015 року.

Відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог, у зв'язку з чим просить суд відмовити у стягненні з відповідача заборгованості за період з листопада 2012 року по серпень 2014 року.

З огляду на те, що суд в позові відмовляє в повному обсязі, у заяві про застосування строків позовної давності суд відмовляє, строки позовної давності не застосовує через її невідповідність нормам ст. 267 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи повинні підтверджуватись лише належними і допустимими доказами, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, було запропоновано сторонам подати докази в обґрунтування позову і заперечень проти нього, брати участь в засіданнях суду, вони своїми правами скористались на свій розсуд, подали всі наявні у них докази і на їх підставі судом прийнято рішення у справі.

З урахуванням викладеного, відповідно до умов угоди, обставин справи та вимог законодавства суд надає перевагу запереченням відповідача в цій частині, а позов, з зазначених у ньому підстав, визнає необґрунтованим і в його задоволенні позивачу відмовляє повністю.

На підставі статті 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня підписання.

Повний текст рішення складено і підписано 15.12.17 року.

Суддя В.М. Грачов