ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2017 справа № 913/1383/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:Стойка О.В., Марченко О.А. , Татенко В.М. ,
секретар судового засідання за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: Склярук С.І. не з'явився; не з'явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скаргиТовариства з обмеженою відповідальністю "Аурум Транс", м. Київ; Публічного акціонерного товариства "Сталь", м. Сєвєродонецьк, Луганська область
на рішення Господарського суду Луганської області
від30.03.2017 (підписано 04.04.2017)
у справі№ 913/1383/16 (суддя Старкова Г.М.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Аурум Транс", м. Київ
доПублічного акціонерного товариства "Сталь", м. Сєвєродонецьк, Луганська область
про за зустрічним позовом до провитребування майна з незаконного володіння Публічного акціонерного товариства "Сталь", м. Сєвєродонецьк, Луганська область Товариства з обмеженою відповідальністю "Аурум Транс", м. Київ зобов'язання виконати умови договору
В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року до господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Аурум Транс", м. Київ (Позивач) із позовом до Публічного акціонерного товариства "Сталь", м. Сєвєродонецьк, Луганська область (Відповідач) про витребування з незаконного володіння ПАТ "Сталь", за місцезнаходженням Відповідача, майна, а саме: оснастку (опоки, підмодельні плити, модельно-стрижнева оснастка), що була передана Відповідачу за актом приймання-передачі від 09.04.2013 до договору № 02/04-13, а у разі неможливості повернути оснастку відшкодувати її вартість в розмірі 1 337 325,31 грн.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 10.01.2017 прийнято зустрічну позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Сталь", м. Сєвєродонецьк, Луганська область до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аурум Транс", м. Київ (з урахуванням письмових пояснень від 14.03.2017 б/н) про зобов'язання Позивача виконати обов'язок пункту 11.6 договору від 02.04.2013 № 02/04-13 в натурі, а саме забрати за адресою: м. Луганськ, вул. Фрунзе, 107 Д наступне обладнання: модельно-стрижневу оснастку на відлив "Балка надресорна" - 19 позицій (1 комплект); приймальні шаблони на відлив "Балка надресорна", "Рама бокова", "Рама ліва", "Балка шкворнева" (35 штук); модельно-стрижнева оснастка на відлив "Балка шкворнева", модель верху на підмодельній плиті, модель низу на підмодельній плиті, модель низу на підмодельній плиті, дерев'яні ящики - 29 позицій (1 комплект); опока для відливу "Рама бокова ліва" (2 штуки); опока для відливу "Рама бокова права" (2 штуки); опока для відливу "Балка надресорна" (2 штуки); опока верху для відливу "Балка шкворнева" (1 штука); опока низу для відливу "Балка шкворнева" - 27 позицій (1 комплект); модельно-стрижнева оснастка на відлив "Рама бокова права", модель верху на під модельній плиті, модель низу на підмодельній плиті, дерев'яний ящик - 28 позицій (1 комплект); модельно-стрижнева оснастка для виробу "Корпус букси балансиру", дерев'яні ящики - 4 позицій (1комплект); опока для відливу "Рама бокова ліва" (2 комплекти) (4 штуки); опока для відливу "Рама бокова права" (2 комплекти) (4 штуки). Вказані пояснення судом розглянуті та долучені до матеріалів справи.

До початку розгляду господарським судом Луганської області справи по суті, 07.02.2017, Позивач звернувся до суду в порядку ст. 22 ГПК України, із заявою про зміну предмету позову від 02.02.2017 за вих. № 02/02-1, в якій просив витребувати з незаконного володіння ПАТ "Сталь", за місцезнаходженням Відповідача, майно, а саме: оснастку (опоки, під модельні плити, модельно-стрижнева оснастка), що була передана відповідачу за актом приймання-передачі від 09.04.2013 до договору № 02/04-13. Зазначені вимоги розглянуті господарським судом.

Рішенням господарського суду Луганської області від 30.03.2017 у задоволенні первісних та зустрічних позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким первісні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги Позивач посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України, а також з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, скаржник посилався на те, що спірний Договір є змішаним та містить ознаки договору позички, а не договору підряду, а також на недоведеність Відповідачем знаходження спірного майна саме на території м. Луганська.

Відповідач також подав апеляційну скаргу, в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 24.05.2017 провадження у справі було зупинено до розгляду касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Сталь" та повернення матеріалів справи до Донецького апеляційного господарського суду.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду 30.11.2017 провадження у справі було поновлено, розгляд справи було призначено на 13.12.2017.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду розгляд апеляційних скарг Товариства з обмеженою відповідальністю "Аурум Транс", м. Київ та Публічного акціонерного товариства "Сталь", м. Сєвєродонецьк, Луганська область об'єднано в одне провадження, розгляд справи відкладено на 13.12.2017.

Представник Позивача в судове засідання не з'явився, але через канцелярію суду надав клопотання про відкладення розгляду справи через знаходження його представника на лікарняному, у задоволенні якого судовою колегією відмовлено, причини неявки представника Позивача визнано неповажними, оскільки Позивач є юридичною особою та мав змогу направити іншого представника. Крім того, доказів причини неявки представника до клопотання не надано.

Представник Відповідача, в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

У зв'язку з викладеним судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційні скарги у відсутності представників сторін, які не скористались правом участі в судовому засіданні апеляційної інстанції, за наявними матеріалами справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.04.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна група транспортного машинобудування Інтер Кар Груп" ( на теперішній час - Позивач) та Відповідачем був укладений договір № 02-04/13 (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого Відповідач власними силами і на власних виробничих потужностях зобов'язався за переданими Позивачем технічною документацією та оснасткою (опоки, підмодельні плити, модельно-стрижнева оснастка) освоїти і організувати виробництво продукції, зазначеної у специфікаціях до цього Договору.

Відповідно до рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова інвестиційна група транспортного машинобудування Інтер Кар Груп" (Протокол № 08-11/16 від 08.11.2016) було змінено найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Аурум Транс", зміни в найменуванні зареєстровані 10.11.2016 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно п. 1.2 Договору, Відповідач зобов'язаний поставити продукцію в кількості, асортименті і за цінами, зазначеним у Специфікаціях до цього договору, що є невід'ємною частиною цього договору, а Відповідач зобов'язаний прийняти та оплатити вказану продукцію.

Відповідно до п.11.1 Договору, для належного виконання його умов Позивач протягом 14 календарних днів з дня підписання цього Договору передає в користування Відповідача для використання у виробництві продукції оснастку відповідно до переліків, що можуть оформлюватися у вигляді специфікацій чи додаткових угод, які є невід'ємною частиною цього Договору.

Оснастка є власністю Позивача і передається Відповідачу виключно з метою виробництва продукції за цим договором, останньому забороняється використовувати оснастку будь-яким іншим чином, крім як для виробництва продукції за Договором, а також забороняється копіювати, виготовляти або замовляти виготовлення такої оснастки, розголошувати будь-яким чином, чи передавати третім особам параметри і конструкцію оснастки, або технологію її використання у виробництві продукції (п.п. 11.3, 11.4 Договору).

Відповідно до п. 11.6. Договору, Відповідач після виконання цього Договору або в будь-який момент за вимогою Позивача зобов'язується повернути оснастку Позивачу на умовах FСА протягом 10 календарних днів з моменту отримання відповідної вимоги Позивача (або закінчення строку дії договору).

На виконання умов Договору, Позивач згідно акту приймання-передачі від 09.04.2013 передав Відповідачу оснастку (опоки, підмодельні плити, модельно-стрижневу оснастку) загальною вартістю 1 337 325,31 грн. без ПДВ.

Позивач звертався до Відповідача листами від 10.11.2014 №10/11-2, від 18.11.2015 № 18-11/2 з вимогою повернути передану за Договором та актом приймання-передачі від 09.04.2013 оснастку загальною вартістю 1 337 325,31 грн. без ПДВ, на адресу: м. Київ, вул. Оскольська 31 за рахунок позивача. Транспортування просили здійснити силами Відповідача.

Відповідач листами від 14.11.2014 №1411/01 та від 04.12.2015 №537/1 відповідно повідомив про те, що у зв'язку з проведенням АТО на території м. Луганська, де знаходить підприємство Відповідача, на території якого знаходиться спірне майно, не виявляється за можливе вивезти його за межі м. Луганська.

Позивачем на адресу Відповідача була направлена претензія № 06/12/1 від 06.12.2016, якою він просив повідомити про місцезнаходження оснастки (опоки, під модельної плити, модельно-стрижневої оснастки) та повернуту її на адресу: м. Київ, вул. Оскольська,31, за рахунок Позивача або компенсувати вартість оснастки.

Оскільки оснастку не було отримано Позивачем, звернувся із позовною заявою до Відповідача про витребування свого майна з незаконного володіння останнього.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Позивач посилається на умови Договору, а також на положення ст.ст. 316, 319, 509, 525, 530, 532, 599, 610, 626, 629, 758, 827, 833, 836 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України (з урахуванням заяви про зміну предмета позову № 02/02-1 від 02.02.2017).

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вбачається з предмету Договору, він містить елементи двох договорів, які за своєю правовою природою є договором підряду - в частині виготовлення продукції на оснастці Позивача та договором поставки - в частині поставки Відповідачем продукції Позивачу.

Матеріалами справи підтверджено та неспростовно сторонами у справі, що згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання за спірним Договором в цій частині виконано сторонами належним чином.

Пунктом 10.3 Договору зазначено, що він набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2014, в частині невиконаних зобов'язань до їх повного виконання.

Отже, порядок повернення оснастки позивачу після закінчення дії Договору (виконання основного зобов'язання, тощо) передбачено п. 11.6 Договору.

Пунктом 11.6 Договору визначено, що Відповідач після його виконання, або в будь-який момент за вимогою Позивача зобов'язаний повернути йому оснастку на умовах FCA протягом 10 календарних днів з моменту отримання відповідної вимоги Позивача (або закінчення строку дії договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, застосування умов FCА "Інкотермс. Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (редакція 2000 року)" від 01.01.2000 (далі - правила Інкотермс) сторонами передбачене саме до порядку повернення оснастки Позивачу.

Відповідно до преамбули Розділу FCА правил Інкотермс термін "франко-перевізник" означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом передання призначеним Позивачем Відповідачу у назначеному місці.

Згідно із п. А.4 Розділу FCА правил Інкотермс, продавець зобов'язаний надати товар перевізнику або іншій особі, призначеній покупцем або обраній продавцем у відповідності зі статтею А.3 "а", у зазначеному місці в день чи в межах періоду, що узгоджені сторонами для здійснення поставки.

Докази узгодження сторонами місця повернення оснастки в матеріалах справи -відсутні.

Отже, якщо сторони не узгодили конкретного пункту в межах названого місця поставки, і наявні декілька придатних для цього пунктів, продавець може вибрати пункт у межах місця поставки, які найбільш задовольняє його цілі.

Оскільки спірне майно знаходиться в м. Луганську (іншого суду не доведено), з урахуванням загальновідомого статусу цієї території як такої, де не забезпечується правовий режим та не здійснюється контроль держави, не можливо дотриматись вимог вищенаведеного правила Інкотермс.

Статтею 387 ЦК України стосовно права власника на витребування майна із чужого незаконного володіння визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, Відповідач отримав майно (оснастку) Позивача виключно на правовій підставі, а саме на підставі умов п. 11.1 Договору № 02-04/13 від 02.04.2013, що оформлено актом від 09.04.2013 приймання-передачі до Договору, який підписаний сторонами та скріплений печатками їх підприємств (а.с.29, том 1).

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірне майно (оснастка) було передано Позивачем Відповідачу правомірно, а тому вимоги Позивача про витребування майна з чужого незаконного володіння є необґрунтованими та безпідставними.

Твердження Позивача про те, що спірний Договір містить, зокрема, елемент договору позички - безоплатного надання Позивачем в користування речей для користування протягом встановленого строку, а не договору підряду, судова колегія також вважає безпідставними, оскільки за умовами спірного Договору, Відповідачу забороняється використовувати оснастку в будь-який інший спосіб, окрім як для виробництва за цим договором.

За таких підстав, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні первісних позовних вимог через недоведеність Позивачем знаходження спірного майна у Відповідача у незаконному володінні оскільки було передане на виконання умов Договору за актом приймання-передачі від 09.04.2013 до Договору.

Судова колегія також погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог Відповідача про зобов'язання Позивача виконати обов'язок пункту 11.6 Договору від 02.04.2013 № 02/04-13 в натурі, а саме забрати за адресою: м. Луганськ, вул. Фрунзе, 107 Д спірне майно, з огляду на наступне.

Відповідач вказує на те, що станом на сьогоднішній день Позивач з вимогою про повернення його майна (оснастки) в розумінні умов п. 11.6 Договору та ст. 530 Цивільного кодексу України не звертався.

Так, зокрема, відповідно до листів №10/11-2 від 10.11.2014 та № 18- 11/2 від 18.11.2015 Позивач звертався до Відповідача з проханням здійснити транспортування оснастки силами та засобами Відповідача, оскільки у Позивача відсутня можливість здійснити таке транспортування самостійно, та гарантував сплату вартості такого транспортування.

Відповідач вважає, що вказаними листами Позивач звертався до нього з пропозицією здійснити певні, не передбачені Договором дії - тобто фактично пропонував Відповідачу здійснити позадоговірні дії на платній основі, що в жодному разі не є обов'язком Відповідача.

Тому листами №1411/01 від 14.11.2014 та №537/1 від 04.12.2015 Відповідач повідомив Позивача, що вказана оснастка дійсно знаходиться на території підприємства Відповідача за адресою: м. Луганськ, вул. Фрунзе, 107Д, однак у зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території м. Луганська Відповідач не має можливості транспортувати оснастку за межі м. Луганська.

Оскільки в Договорі не визначено місце повернення оснастки, то у відповідності до Розділу FСА правил Інкотермс Відповідач сам обирає місце повернення вказаного обладнання, тому листом №20/12/2016-01 від 20.12.2016 просив Позивача прибути до місця зберігання майна та отримати його, повідомивши Відповідача про дату та час прибуття.

Таким чином, Відповідач вважає, що оскільки строк дії Договору сплив, то у Позивача виник обов'язок забрати належне йому майно, оскільки належна Позивачу оснастка, що перебуває на території виробничих приміщень Відповідача (м. Луганськ, вул. Фрунзе, 107Д), заважає нормальній діяльності його підприємства, унеможливлює використання виробничих потужностей підприємства для виконання замовлень контрагентів, призводить до наявності витрат по утриманню та збереженню даного майна.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Відповідач посилається на умови Договору № 02/04-13 від 02.04.2013, а також на положення ст.ст. 509, 526, 530, 626, 629, Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України (з урахуванням письмових пояснень від 14.03.2017).

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 2, ст. 11 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК)).

В силу положень статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Спосіб захисту, насамперед, повинен слугувати поновленню порушених прав позивача або захисту його охоронюваного законом інтересу.

Предметом даного спору є вимога про зобов'язання Позивача виконати обов'язок пункту 11.6 Договору, а саме "забрати за адресою: м. Луганськ, вул. Фрунзе, 107Д спірне майно (оснастку)" (з урахуванням письмових пояснень від 14.03.2017).

Порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими; обов'язком Відповідача, відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України є доведення в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

По суті, предмет спору за зустрічним позовом у вигляді зобов'язання виконати зобов'язання за договором, яке і так має виконуватись в силу умов Договору носить декларативний характер, оскільки в разі винесення рішення про таке, останнє не буде виконане шляхом державно-примусової діяльності, яка (діяльність) не може відбутись шляхом зобов'язання особи виконати такі дії, які неможливо присудити виконати в натурі.

Крім того, змістом спірного Договору, зокрема, п. 11.6, не передбачено обов'язку Позивача здійснити дії, які вимагаються Відповідачем межах предмету зустрічного позову.

Отже судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що обраний спосіб захисту цивільного права не підпадає під примусове виконання обов'язку в натурі, передбачене п. 5 ч. 1 ст. 16 ЦК України, про що зазначалось вище, оскільки виключає можливість присудження.

За таких підстав, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що Відповідачем не доведено незаконність та протиправність дій Позивача, не доведено факт порушення прав або інтересів Відповідача, отже зустрічний позов задоволенню також не підлягає.

Будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновку суду першої інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Луганської області від 30.03.2017 у справі № 913/1383/16 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційних скарг відносяться на сторони.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Аурум Транс", м. Київ залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сталь", м. Сєвєродонецьк, Луганська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 30.03.2017 у справі № 913/1383/16 - залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді: О.А. Марченко

В.М. Татенко