ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" грудня 2017 р.Справа № 916/2686/17

За позовом: Закритого акціонерного товариства "Аероплан";

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Скрипара Олександра Валерійовича;

про стягнення компенсації у сумі 96 000 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: Ступак В.Г. - довіреність від 01.05.2017р.;

від відповідача: Скрипар О.В. - паспорт серії НОМЕР_1 від 17.02.2005р.; витяг з ЄДР.

СУТЬ СПОРУ: 07.11.2017р. Закрите акціонерне товариство "Аероплан" звернулося до господарського суду з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Скрипара Олександра Валерійовича, в якій просить суд стягнути з відповідача суму компенсації у розмірі 96 000 грн., а також витрати по сплаті судового збору за подання позову у сумі 1600 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем виключних авторських прав Закритого акціонерного товариства "Аероплан".

Так, зазначає, що 08.08.2017р. в інтернет - магазині „Lavar" за інтернет адресою: https://lavar.com.ua/ через який здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП Скрипар О.В. позивачем було зафіксовано факт пропозиції до продажу такого товару:

- Вафельна картинка „Бордюр Фиксики" (А4);

- Вафельна картинка МФ„Фиксики 10" (А4);

- Вафельна картинка МФ„Фиксики 12" (А4);

- Вафельна картинка МФ„Фиксики 2" (А4), на якій відтворено персонажі аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Фіксіки", права на який належать ЗАТ "Аероплан".

Позивач вказує, що представником ЗАТ „Аероплан" було замовлено контрафактний товар, який пропонувався до продажу ФОП Скрипарем Олександром Валерійовичем.

Так, стверджує, що після погодження замовлення в телефонному режимі відповідачем було здійснено поставку (розповсюдження, реалізацію) вищевказаного товару за експрес-накладною №20 4000 5478 0151 до відділення Нової пошти № 118, яке знаходиться за адресою: м. Одеса, проспект Шевченка, 27.

ЗАТ „Аероплан" зазначає, що у вказаній накладній відправником зазначено Скрипара Олександра Валерійовича; одержувачем - Ступака Віктора Геннадійовича, з доставкою з післясплатою, грошовий переказ 120.

При цьому вказує, що оплата товару проводилась у формі післясплати - „накладений" платіж. Згідно службового чеку ТОВ „Пост фінанс" від 09.08.2017р. отримувачем коштів за експрес-накладною № 20 4000 5748 0151 є Скрипар Олександр Валерійович.

Крім того позивач зазначає, що крім вказаного чеку, факт здійснення відповідачем порушення його авторських прав підтверджується відповідним замовленням № 44598, а також відеофіксацією отримання замовлення у відділенні Нової пошти № 118.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.11.2017 року порушено провадження у справі №916/24686/17 із призначенням до розгляду в засіданні суду 11.12.2017р.

11.12.2017р. до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.60-65), згідно яких останній, заперечуючи проти задоволення позову, наполягає на тому, що він жодним чином не здійснював розповсюдження вищевказаного товару, не доводив їх до відома публіки та не пропонував до продажу, зауважуючи про відсутність доказів, які могли б довести протилежне.

Крім того відповідач вважає, що позивачем за подання позову було сплачено судовий збір лише у сумі 1600 грн., як за ставкою за вимогу немайнового характеру, тобто не у розмірі, передбаченому чинним законодавством, що в свою чергу мало бути підставою для повернення його позивачу без розгляду на підставі п. 4 ст. 63 ГПК України.

Відповідач зазначає, що надана позивачем експрес - накладна № 0151 у якості підтвердження факту порушення його авторських прав не є належним доказом, оскільки з вказаного документу слідує, що невідома особа, а саме Ступак В.Г. отримав у відділені „Нова пошта" № 118 пакунок з товарами, на яких незаконно (без дозволу позивача) розміщено малюнки із зображенням персонажів аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Фіксіки". На підтвердження отримання пакунку Ступак В.Г. відправив грошові кошти на ім'я відповідача.

Між тим відповідач наполягає на відсутності жодних доказів, які могли б підтвердити, що сайт „Lavar" належить саме йому та те, що він має безпосереднє відношення до формування вищевказаної роздруківки.

Водночас, надавши до суду диск з відеофіксацією, зазначає, що в такому русі можливо доводити той факт, що відома українська мережа „Rozetka" також здійснює розповсюдження товарів з використанням авторських прав позивача.

При цьому до вказаного відзиву ФОП Скрипар О.В. надав суду документи на підтвердження того, що представник позивача аналогічним чином має правовідносини також з Дональдом Трампом та Мікі Маусом.

Так, вказує, що відповідно до роздруківки з „демомагазину", (зазначаючи, що він може вказати назву будь-якого магазину, який належить Рябцю А.М. - представнику ЗАТ „Аероплан") і це беззаперечний факт, оскільки саме так вказано в роздруківці, Дональд Трамп і Мікі Маус замовили у нього товар для суду (а.с.66).

Крім того зазначає, що, виходячи зі змісту експрес - накладних № 3336 та №4914, фактично, ОСОБА_6 після отримання вафельних картинок із зображенням Фіксиків, здійснивши неправомірне використання об'єктів авторського права, створив тістечка та направив їх вищевказаним особам в якості товару (а.с.67, 68). Більш того, він отримав від вказаних осіб винагороду, що підтверджується відповідними чеками від 28.11.2017р.(а.с.69).

В узагальнення відповідач зазначає, що позивач за його вміння користуватися комп'ютером та принтером безпідставно вимагає від нього грошові кошти у розмірі 96000 грн. та планує це здійснити з іншими особами.

З урахуванням вищевикладених обставин, у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

У судове засідання 11.12.2017р. з'явився представник позивача, який під час розгляду справи по суті в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач в свою чергу заперечував проти задоволення позову з підстав, зазначених у поданому ним до суду відзиві, просив суд відмовити у його задоволенні в повному обсязі.

Приймаючи до уваги з'ясування усіх обставин справи та позиції обох сторін щодо спору, суд вважає за можливе розглянути його по суті.

Дослідивши матеріли справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, надані в ході розгляду справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст.2 ГПК України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя є захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Як встановлено судом, позовні вимоги Закритого акціонерного товариства "Аероплан" направлені на стягнення з Фізичної особи-підприємця Скрипара Олександра Валерійовича суми компенсації у розмірі 96000,00 грн., у зв'язку із порушенням останнім виключних авторських прав позивача шляхом розповсюдження контрафактних товарів із зображенням персонажів аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Фіксіки".

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому, предметом доведення по справі про стягнення компенсації за порушення авторського права, про захист авторського права, зокрема, і за змістом п.29 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" є, по-перше, належність позивачу авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, по-друге, додержання відповідачем вимог Цивільного кодексу України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами.

Враховуючи зазначене, суд зазначає, що тягар доказування покладається на сторін наступним чином: позивач має довести наявність у нього авторського права, яке на його думку порушено, та сам факт порушення, а відповідач, в свою чергу, має довести правомірність використання ним об'єкту авторського права.

Оцінюючи належність авторського права на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал "Фіксіки", суд зазначає наступне.

Статтею 435 Цивільного кодексу України встановлено, що первинним суб'єктом авторського права є автор твору. За відсутності доказів іншого автором твору вважається фізична особа, зазначена звичайним способом як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Суб'єктами авторського права є також інші фізичні та юридичні особи, які набули прав на твори відповідно до договору або закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права", автор - фізична, яка своєю творчою працею створила твір.

Приписами ст. 7 вказаного Закону, суб'єктами авторського права є автори творів, зазначених у частині першій статті 8 цього Закону, їх спадкоємці та особи, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права.

Згідно до статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права" до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору, а також виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом.

Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, відтворення творів; здавання в майновий найм і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп'ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп'ютер.

За приписами частини першої статті 31 Закону України "Про авторське право і суміжні права" автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.09.2009р. між Закритим акціонерним товариством "Аероплан" (Замовник) та ОСОБА_7 (Виконавець) було укладено авторський договір № А0906 (а.с.22-25), предметом якого є виконання робіт по розробці персонажів для аудіовізуального твору - анімаційного серіалу „Фіксіки".

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, фільм - це анімаційний серіал з робочою назвою „Фіксіки", а також рекламні та інформаційні аудіовізуальні твори, створені на підставі вищезазначеного анімаційного телесеріалу, їх частини та елементи.

Згідно п. 2.1 договору, Замовник доручає, а Виконавець зобов'язується виконати роботи по розробці образів персонажів фільму, створенню ескізів та фонів для фільму та передати результати робіт Замовнику по акту прийому - передачі. Одночасно з передачею результатів робіт Виконавець зобов'язується передати Замовнику виключні права на них, в тому числі для створення фільму.

Пунктом 2.2. договору встановлено, що строк переді виключних прав складає весь строк дії авторського права, починаючи з дати підписання акту прийому - передачі результатів робіт.

Згідно п. 8.10 авторського договору в редакції додаткової угоди від 21.01.2015р. (а.с.28), сторони згодні та визнають, що передачею результатів робіт по цьому договору шляхом підписання, передбаченого п. 2.2 договору акту прийому-передачі результатів робіт, Виконавець здійснює відчуження прав на користь Замовника.

Згідно акту прийому -передачі робіт від 25.11.2009р. по авторському договору № А0906 від 01.09.2009р. (а.с.29), робота Виконавця по розробці образів персонажів фільму, створенню ескізів та фонів для фільму виконана у повному обсязі та виключні майнові авторські права передані Замовнику. Зображення та назви образів персонажів фільму містяться у додатку № 1 до акту. (а.с.26-27).

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права", аудіовізуальний твір - твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Стаття 8 Закону України "Про авторське право і суміжні права", встановлює, що об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, в тому числі аудіовізуальні твори.

За змістом ст. 9 Закону частина твору, яка може використовуватись самостійно, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього закону.

Відповідно до п. 18 Постанови Верховного Суду України „Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" від 04.06.2010 р. №5, назва твору, фрази, словосполучення та інші частини твору, які можуть використовуватися самостійно, підлягають охороні як об'єкт авторського права тільки у тому випадку, коли вони є результатом творчої діяльності автора і є оригінальними.

Враховуючи зазначене, оскільки персонажі аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Фіксіки" - „Папус", „Мася", „Сімка", „Нолік", „Дім Дімич" та „Кусачка" є частинами вказаного аудіовізуального твору та можуть використовуватися самостійно, останні розглядаються судом як твір.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши умови вищевказаного договору, суд доходить висновку про наявність у позивача виключних майнових авторських прав на аудіовізуальний твір мультиплікаційний серіал "Фіксіки" , зокрема на його складові частини - вищевказані персонажі а отже і наявність права захищати свої права, зокрема, шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Статтею 443 ЦК України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до статті 440 ЦК України та частини третьої статті 15 Закону майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Частиною другою статті 32 Закону передбачено, що використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків правомірного використання, передбачених статтями 21 - 25 цього Закону.

Натомість, як встановлено судом, ЗАТ „Аероплан", обґрунтовуючи свої позовні вимоги щодо порушення відповідачем його авторських прав, зазначає, що ним 08.08.2017р. в Інтернет - магазині „Lavar" за інтернет адресою: https://lavar.com.ua/, через який здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП Скрипар О.В., було зафіксовано факт пропозиції до продажу такого товару:

- Вафельна картинка „Бордюр Фиксики" (А4);

- Вафельна картинка МФ„Фиксики 10" (А4);

- Вафельна картинка МФ„Фиксики 12" (А4);

- Вафельна картинка МФ„Фиксики 2" (А4), на якій відтворено персонажі з аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу "Фіксіки", права на який належать ЗАТ "Аероплан".

Позивач вказує, що представником ЗАТ „Аероплан" було замовлено контрафактний товар, який пропонувався до продажу ФОП Скрипарем Олександром Валерійовичем.

Так, стверджує, що після погодження замовлення в телефонному режимі відповідачем було здійснено поставку (розповсюдження, реалізацію) вищевказаного товару за експрес-накладною №20 4000 5478 0151 до відділення Нової пошти № 118, яке знаходиться за адресою: м. Одеса, проспект Шевченка, 27.

ЗАТ „Аероплан" зазначає, що у вказаній накладній відправником зазначено Скрипара Олександра Валерійовича; одержувачем - Ступака Віктора Геннадійовича, з доставкою з післясплатою, грошовий переказ 120.

При цьому вказує, що оплата товару проводилась у формі післясплати - „накладений" платіж. Згідно службового чеку ТОВ „Пост фінанс" від 09.08.2017р. отримувачем коштів за експрес-накладною № 20 4000 5748 0151 є Скрипар Олександр Валерійович.

Крім того позивач зазначає, що крім вказаного чеку, факт здійснення відповідачем порушення його авторських прав підтверджується відповідним замовленням № 44598, а також відеофіксацією отримання замовлення у відділенні Нової пошти № 118.

04.10.2017р. ЗАТ „Аерополан" було направлено ФОП Скрипару Олександру Валерійовичу лист щодо припинення порушення авторського права та мирового врегулювання спору (та.с.41-43), з вимогою зняти з продажу товар, який містить об'єкти інтелектуальної власності належні позивачу, надати письмове пояснення щодо факту реалізації товару, а також інформацію та наявні документи (накладні, договори, акти приймання-передачі) відносно постачальників придбаного контрафактного товару та виплатити компенсацію в розмірі 128000 грн.

Вказаний лист було отримано відповідачу 04.10.2017 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи відповідним описом вкладення (а.с.44) та фіскальним чеком № 7461 (а.с.45), який, фактично, був залишений без задоволення та реагування.

При цьому позиція відповідача щодо заявленого позову зводиться до того, що позивачем жодним чином не доведено про порушення ним авторських прав ЗАТ „Аероплан".

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як встановлено судом та вказане не спростовано в ході розгляду справи, ЗАТ „Аероплан" в порушення вимог вказаної статті не надав жодних доказів, які могли б свідчити, що відповідач у справі - ФОП Скрипар О.В. є власником сайту „Lavar", а також доказів, які б підтверджували той факт, що саме відповідачем було направлено (розповсюджено) товар за експрес-накладною № 20 4000 5748 0151 до відділення Нової пошти № 118, що знаходиться за адресою: м. Одеса, пр-т Шевченка, 27.

При цьому суд зауважує, що в засіданні суду 11.12.2017р., в якому здійснювалася технічна фіксація судового процесу, суд з'ясовував у представника позивача наявність у нього будь-яких заяв чи клопотань, а також наявність інших доказів, які могли б підтвердити відношення ФОП Скрипар О.В. до сайту „Lavar", а також фактичні обставини щодо реалізації спірного товару саме відповідачем.

Позивачем було зауважено про наявність у матеріалах справи усіх доказів, направлених на підтвердження таких фактів, у зв'язку із чим суд, дотримуючись принципу диспозитивності, змагальності сторін, та враховуючи неможливість самостійно збирати будь-які докази, в тому числі направлені на встановлення власника Інтернет-сайту, здійснює розгляд спору по суті, за наявними в матеріалах справи доказами.

Водночас, оцінюючи наявні докази, а також, виходячи з наданих відповідачем в якості доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову експрес - накладних № 3336 та № 4914 (а.с.67-68) та фіскальних чеків від 28.11.2017р. (а.с.69), суд доходить до висновку про потенційну можливість штучного створення доказів, що підтверджують обставини продажу будь-якого товару через мережу Інтернет.

Вказане в свою чергу в будь-якому разі порушує загальні засади цивільного законодавства, що визначені у ст. 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності, що в свою чергу виключає можливість задоволення позову за рахунок відповідача у справі - ФОП Скрипара Олександра Валерійовича.

Водночас, як зазначалося раніше, позивачем в якості підтвердження факту отримання ним 09.08.2017р. у відділенні Нової пошти, відправленого відповідачем спірного товару, а саме вафельних картинок із зображенням персонажів аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу „Фіксіки", права на який належать ЗАТ „Аероплан" надано диск для лазерних систем зчитування формату DVD-R з відеозаписом (а.с.37), який було переглянуто судом при підготовці до розгляду справи.

Аналізуючи питання щодо можливості прийняття в якості належного доказу диску з відеозаписом отримання 09.08.2017р. контрафактного товару, суд виходить з наступного.

Як слідує з норм чинного Господарсько-процесуального кодексу України, відеозапис у господарському процесі не передбачений в якості окремої категорії доказів.

Водночас, суд вважає, що такий диск з відеозаписом у відповідності до ст. 37 ГПК України не може бути віднесено до речових доказів, а саме предметів матеріального світу, що містять інформацію про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, оскільки він є неналежної якості та за його допомогою неможливо здійснити повне відтворення самої фіксації.

З огляду на вказане, суд доходить до висновку, що наданий позивачем диск з відеозаписом всупереч вимогам положень ст. 34 ГПК України не може слугувати належним та допустимим доказом у справі.

Враховуючи вищевикладене, а також відсутність жодних доказів, які б свідчили про реальне порушення відповідачем авторських прав ЗАТ „Аероплан", а також з рахуванням не доведеності останнім в порушення вимог ст. 33 ГПК України протилежного, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог ЗАТ „Аероплан", судові витрати, згідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

При цьому щодо тверджень відповідача стосовно сплати позивачем судового збору за подання позову не у розмірі, передбаченому чинним законодавством, а саме лише у сумі 1600 грн., як за ставкою за вимогу немайнового характеру, що в свою чергу мало бути підставою для повернення позовної заяви без розгляду на підставі п. 4 ст. 63 ГПК України, суд зазначає таке.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Положеннями ст. 44 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

В свою чергу, у відповідності до ст.ст. 1 - 3 Закону України „Про судовий збір" від 08.07.2011р. № 3674-VI (з наступними змінами та доповненнями) судовим збором є збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду. Судовий збір справляється зокрема за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Статтею 4 Закону України „Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлено ставку судового збору в сумі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат, а за подання позовної заяви немайнового характеру встановлено ставку - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положеннями ст. 7 Закону України „Про державний бюджет України на 2017 рік" від 21 грудня 2016 року за №1801-VIII встановлено, що у 2017 році прожитковий мінімум для працездатної особи з 1 січня 2017 року становить 1600 гривень.

Таким чином, позивач за подання даного позову, з урахування заявлених позовних вимог, повинен був сплатити в дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 1600 грн.

При цьому суд вказує, що відповідачем помилково віднесено вимогу ЗАТ „Аероплан" щодо стягнення компенсації у розмірі 96000 грн. до вимоги немайнового характеру, про що опосередковано свідчить правова природа такої компенсації.

Водночас, як слідує з матеріалів справи, сплата позивачем вказаної суми судового збору підтверджується квитанцією № QS35537001 від 07.11.2017р. (а.с.12), відтак у суду при вирішенні питання стосовно прийняття даної позовної заяви були відсутні підстави для повернення її без розгляду на підставі п. 4 ст. 63 ГПК України.

Крім того, не приймаються судом до уваги і посилання відповідача щодо необхідності при вирішенні питання стосовно прийняття позовної заяви ЗАТ „Аероплан" повернути останню без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України, у зв'язку із неподанням позивачем доказів на підтвердження наявності у Скрипара О.В. статусу ФОП, з огляду на подання ЗАТ „Аероплан" в якості додатків до позову відповідного витягу з сайту (а.с.13-14), а також витягу з ЄДР, сформованого судом (а.с.75-77).

.

Керуючись ст.ст. 44,49,82- 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 18 грудня 2017 р.

Суддя Ю.М. Щавинська