ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.12.2017 Справа № 920/878/17

Господарський суд Сумської області у складі: головуючого судді Левченка П.І., суддів Котельницької В.Л., Заєць С.В.,

при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 (довіреність № 5 від 01.09.2017) в режимі відеоконференції,

відповідача 1 ОСОБА_2 (довіреність б/н від 04.10.2017),

відповідача 2 не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/878/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦУНАМІ», м. Рожище Волинської області

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ТОРГОВІ ЕЛЕКТРОННІ СИСТЕМИ, м. Суми, 2) АГРАРНОЇ БІРЖІ, м. Київ

про визнання недійсними типових договорів та визнання неправомірними дій по примушуванню до їх укладення, стягнення 77761,20 грн.,

встановив:

Позивач у своїй позовній заяві просить суд: визнати недійсними типові «договори приєднання» із відповідачем 1 № 44-82/17.05.2017 від 17.05.2017 року, № 47-69/18.05.2017 від 18.05.2017 року, № 48-42/19.05.2017 від 19.05.2017 року, № 53-42/22.05.2017 від 22.05.2017 року, № 55-09/25.05.2017 від 25.05.2017 року, № 57-92/30.05.2017 від 30.05.2017 року, що суперечать чинному законодавству України; визнати неправомірними дії відповідача 2 по примушуванню позивача до укладення типових «договорів приєднання» з відповідачем 1 № 44-82/17.05.2017 від 17.05.2017 року, № 47-69/18.05.2017 від 18.05.2017 року, № 48-42/19.05.2017 від 19.05.2017 року, № 53-42/22.05.2017 від 22.05.2017 року, № 55-09/25.05.2017 від 25.05.2017 року, № 57-92/30.05.2017 від 30.05.2017 року; стягнути з відповідача 1 безпідставно набуті кошти за недійсними типовими «договорами приєднання» № 44-82/17.05.2017 від 17.05.2017 року, № 47-69/18.05.2017 від 18.05.2017 року, № 48-42/19.05.2017 від 19.05.2017 року, № 53-42/22.05.2017 від 22.05.2017 року, № 55-09/25.05.2017 від 25.05.2017 року, № 57-92/30.05.2017 від 30.05.2017 року, до укладення яких позивача примушено відповідачем 2, в загальній сумі 77761,20 грн.

В обґрунтування свої позовних вимог позивач посилається на невідповідність спірних договорів вимогам діючого законодавства, їх незаконність, протиправність дій відповідача 2 по примушуванню позивача до укладення спірних договорів.

У судовому засіданні представник позивача, в режимі відео конференції позов підтримує у повному обсязі.

Від першого відповідача - ТОВ «УТЕС» до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому другий відповідач проти позову заперечує, мотивуючи свою позицією недоведеністю порушення прав позивача зі сторони відповідачів, невідповідністю обраного позивачем способу захисту порушеного права.

У судовому засіданні представник першого відповідача проти позову заперечує.

Від Аграрної біржі до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому другий відповідач проти позову заперечує. Свою позицію обґрунтовує відсутністю порушень прав та законних інтересів позивача, безпідставністю позовних вимог.

Представник другого відповідача у судове засідання не зявився, про причини неявки належним чином суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням.

Тому, суд вважає за можливе продовжити судовий розгляд у відсутності представника другого відповідача.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Як свідчать матеріали справи, позивач уклав з відповідачем 1 ряд договорів приєднання, а саме: № 44-82/17.05.2017 від 17.05.2017 року, № 47-69/18.05.2017 від 18.05.2017 року, № 48-42/19.05.2017 від 19.05.2017 року, № 53-42/22.05.2017 від 22.05.2017 року, № 55-09/25.05.2017 від 25.05.2017 року, № 57-92/30.05.2017 від 30.05.2017 року. Предметом зазначених договорів було надання відповідачем 1 позивачеві ліцензії на доступ до електронного кабінету покупця, відповідно до якої останній отримує дозвіл на використання компютерної програми шляхом купівлі продажу з її допомогою товару, що запропонований продавцями.

Відповідно до п.1.2 спірних договорів під «використанням компютерної програми» розуміється реалізація ліцензіатом права на подачу електронних документів (заявок, пропозицій) щодо купівлі товару засобами компютерної програми на електронних аукціонах, які організовує та проводе Біржа (відповідач 2).

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги зазначені договори, як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

На виконання вимог вищезазначених договорів позивачем було сплачено першому відповідачеві 77761,20 грн., як оплату за отримання ліцензії за «доступ до електронного кабінету покупця» на біржових торгах.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно зі ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб'єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного рішення справи.

Виходячи з системного аналізу ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Тобто, відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України обов'язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних законом інтересів покладено саме на позивача.

У рішенні № 18-рп/2004 від 01.12.2004р. Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч.1 ста.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 21.05.2012 р. у справі № 6-20цс11, оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Отже, у даному випадку при зверненні до суду з розглядуваним позовом, позивачем повинно бути доведено, насамперед, обставини порушення саме відповідачами прав та законних інтересів заявника.

Порядок реалізації усієї необробленої деревини, заготовленої підприємствами, які здійснюють заготівлю деревини як постійні користувачі лісових ресурсів, за винятком дров паливних, деревини, яка використовується для розвитку матеріально-технічної бази (будівництво, ремонт тощо) постійних лісокористувачів відповідно до затверджених кошторисів, деревини, використання якої передбачено колективними договорами, деревини для індивідуального ремонту та будівництва згідно з поданими заявами, деревини для забезпечення потреб соціальної сфери, а також деревини для забезпечення потреб виробничих деревообробних підрозділів постійних лісокористувачів, врегульовано Положенням про організацію та проведення аукціонів з продажу необробленої деревини, яке затверджено Наказом № 42 від 19.02.2007р. Державного комітету лісового господарства України, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.02.2007р. за №164/13431.

Згідно п.1.2 вказаного Положення реалізація необробленої деревини всіма постійними лісокористувачами здійснюється через аукціони з продажу необробленої деревини на біржі.

Пунктом 1.3 Положення про організацію та проведення аукціонів з продажу необробленої деревини визначено, що аукціони з продажу необробленої деревини проводяться 1 раз у квартал на базі товарних бірж, розташованих в обласних центрах і створених відповідно до Закону України «Про товарну біржу» та Господарського кодексу України. Участь у торгах можуть брати суб'єкти господарської діяльності, котрі займаються переробкою деревини.

За приписами ст.17 Закону України «Про товарі біржі» правила біржової торгівлі розробляються відповідно до чинного законодавства і є основним документом, що регламентує порядок здійснення біржових операцій, ведення біржової торгівлі та розв'язання спорів з цих питань. правила біржової торгівлі затверджуються загальними зборами членів товарної біржі або органом, ними уповноваженим. У правилах біржової торгівлі визначається: строк та місце проведення біржових операцій; склад учасників біржових торгів і сукупність вимог, що ставляться до них; порядок здійснення та реєстрації біржових операцій; порядок визначення та розмір плати за користування послугами біржі; відповідальність учасників та працівників біржі за невиконання або неналежне виконання правил біржової торгівлі; інші положення, встановлені органами управління біржі. Аналогічні норми містяться у ст.281 Господарського кодексу України.

Пунктом 1.6 Положення про організацію та проведення аукціонів з продажу необробленої деревини передбачено, що реалізація необробленої деревини всіма постійними лісокористувачами, яке затверджено Наказом №42 від 19.02.2007р. Державного комітету лісового господарства України, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.02.2007р. за №164/13431, визначено, що аукціон - це спосіб продажу необробленої деревини, згідно з яким покупцем визнається учасник аукціону, який запропонував найвищу ціну за необроблену деревину відповідно до умов, визначених цим Положенням; необроблена деревина - деревні матеріали, які здобувають шляхом розподілу на частини звалених дерев та деревних колод для подальшого використання та переробки; пропозиція з продажу необробленої деревини - документ, що надсилається біржі продавцем, у якому зазначаються кількість необробленої деревини, її якісні характеристики та мінімальна ціна; лот - партія необробленої деревини в розрізі сортиментів, згідно з чинними державними стандартами, що пропонується для продажу на аукціоні; крок аукціону - величина, на яку змінюється вартість лота під час проведення аукціону. Аналогічні визначення містяться у Регламенті організації та проведення аукціонів з продажу необробленої деревини на Аграрній біржі, що затверджений наказом №04-ОД від 22.02.2017р. Аграрної біржі в редакції наказу №17-ОД від 24.04.2017р.

Відповідно до п.3.1 Положення про організацію та проведення аукціонів з продажу необробленої деревини товарна біржа розробляє регламент проведення аукціону.

Згідно п.1.3 Регламенту організації та проведення аукціонів з продажу необробленої деревини на Аграрній біржі, що затверджений наказом №04-ОД від 22.02.2017р. Аграрної біржі в редакції наказу №17-ОД від 24.04.2017р., доступ до електронної торгової системи - система допуску учасників аукціону до окремих функцій електронної торгової системи та можливості здійснювати з її допомогою продажу (купівлі) лотів; електронна торгова система - сукупність баз даних, технічних, програмних, телекомунікаційних та інших засобів, що забезпечують можливість введення, зберігання і обробки інформації, необхідної для проведення аукціонів з продажу (купівлі) лотів та підтвердження фактів укладання угод; заявка на продаж - документ встановленої організатором аукціону форми, що подається продавцем для участі у аукціоні; заявка на купівлю - документ встановленої організатором аукціону форми, що подається покупцем для участі у аукціоні.

Пунктом 2.3 вказаного Регламенту передбачено, що з метою участі в аукціонах покупці укладають з організатором договір, предметом якого є участь у аукціоні (договір з покупцем), якщо інше не визначено організатором. З метою участі в електронних аукціонах, окрім договору з організатором, учасники зобов'язані отримати доступ до електронної торгової системи.

Згідно п.3.1 Регламенту організації та проведення аукціонів з продажу необробленої деревини на Аграрній біржі про організацію аукціону організатор публікує повідомлення на веб-сайті, у якому зазначаються: спосіб проведення аукціону (голосовий або електронний аукціон); умови участі у аукціоні та його проведення; місце проведення аукціону; дата і час аукціону; кінцевий термін прийняття заявок на участь в аукціоні; крок аукціону; реквізити для сплати, розмір реєстраційних та гарантійних внесків; адресу, номер телефону та час роботи організатора; перелік лотів, що пропонуються до продажу. Організатор може зазначити інший (додатковий або корегований) перелік інформації, що необхідний для належної участі в аукціоні, про що зазначає у відповідному повідомленні на веб-сайті.

Заявки для участі у електронному аукціоні подаються засобами електронної торгової системи. Після формування заявки на купівлю у електронній торговій системі, учасник зобов'язаний її роздрукувати, підписати, скріпити печаткою (за наявності) та разом із платіжними документами, які підтверджують сплату гарантійних, реєстраційних та, у разі необхідності, інших внесків (платежів), у вигляді їх сканованих копій надіслати засобами електронної пошти на адресу організатора, зазначену в повідомленні про аукціон. Невиконання відповідної вимоги є порушенням цього Регламенту, а такий учасник може бути не допущений до участі в аукціоні (п.4.7 Регламенту організації та проведення аукціонів з продажу необробленої деревини на Аграрній біржі).

У розділі 8 вказаного Регламенту визначено порядок проведення аукціону в електронній формі.

Зокрема, відповідно до п.8.1 у разі проведення аукціону в електронній формі, подання заявок, порядок проведення аукціону, визначення переможців та подальше оформлення документів аукціону, визначається Регламентом, з урахуванням вимог цього розділу та технічної побудови електронної торгової системи.

Продавець, який бере участь в електронному аукціоні надає організатору заявки на продаж засобами електронної торгової системи шляхом власноручного заповнення відповідних полів та розділів. Заявка на продаж вважається поданою після її збереження у електронній торговій системі та відображення для інших учасників. Заявка не оформлена належними чином до аукціону не допускається (п.8.2 Регламенту організації та проведення аукціонів з продажу необробленої деревини на Аграрній біржі).

Пунктами 9.1, 9.2 Регламенту визначено, що після завершення аукціону організатор формує його результати, на підставі яких видає аукціонні свідоцтва. Організатор може затримати видачу аукціонних свідоцтв покупцям, які не оплатили винагороду організатора. Документ про результати аукціону підписується організатором та учасниками у трьох примірниках. 9.2. Документ за результатами аукціону є підставою для укладання учасниками протягом десяти календарних днів з дати проведення аукціону договору купівлі-продажу відповідно до придбаних лотів. Розрахунки за такими договорами здійснюються відповідно до цього Регламенту та умов договору купівлі-продажу.

Тобто, виходячи з аналізу наведених вище норм Положення реалізація необробленої деревини всіма постійними лісокористувачами та Регламенту організації та проведення аукціонів з продажу необробленої деревини на Аграрній біржі, що затверджений наказом №04-ОД від 22.02.2017р. Аграрної біржі в редакції наказу №17-ОД від 24.04.2017р., вбачається за можливе проведення на Аграрній біржі електронних аукціонів з продажу необробленої деревини.

Наразі, докази визнання незаконним чи недійсним у визначеному чинним законодавством порядку Регламенту з організації та проведення аукціонів з продажу необробленої деревини на Аграрній біржі матеріали справи не містять. До того ж, дійсно чинне законодавство України не передбачає проведення з продажу необробленої деревини із застосування електронних аукціонів, проте, і не містить імперативної норми щодо заборони проведення такого аукціону в електронній формі. При цьому, нормами Закону України «Про товарі біржі», Господарського кодексу України визначено, що правила біржової торгівлі визначаються саме товарними біржами, а п.3.1 Положення про організацію та проведення аукціонів з продажу необробленої деревини визначено розроблення біржею регламенту проведення аукціону. Таким чином, суд зазначає, що оцінка спірних правовідносин повинна надаватись не тільки з урахуванням норм чинного законодавства, а і норм Регламенту з організації та проведення аукціонів з продажу необробленої деревини на Аграрній біржі.

Суд звертає увагу заявника на те, що у п.8.1 Регламенту вказано, що у разі проведення аукціону в електронній формі, подання заявок, порядок проведення аукціону, визначення переможців та подальше оформлення документів аукціону, визначається Регламентом, з урахуванням вимог цього розділу та технічної побудови електронної торгової системи.

Тобто, на момент виникнення між сторонами спірних правовідносин Товариство з обмеженою відповідальністю «Цунамі» було обізнане щодо особливостей та порядку проведення аукціонів на Аграрній біржі, в тому числі, і електронних аукціонів.

Спірні договори позивачем укладалися на забезпечення доступу до електронних аукціонів на Аграрній біржі.

Посилаючись на монопольність положення відповідачів позивач не довів суду того, що їх діяльність охоплює більше 35% ринку та інших доказів, які б підтверджували зайняття відповідачами монопольного становища та вчинення ними антиконкурентних дій.

Крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували вчинення другим відповідачем дій з примусу до укладення типових договорів з першим відповідачем.

Що стосується коштів у сумі 77761,20 грн. та їх стягнення на користь позивача, то суд зазначає, що зазначені кошти були сплачені згідно договорів № 44-82/17.05.2017 від 17.05.2017 року, № 47-69/18.05.2017 від 18.05.2017 року, № 48-42/19.05.2017 від 19.05.2017 року, № 53-42/22.05.2017 від 22.05.2017 року, № 55-09/25.05.2017 від 25.05.2017 року, № 57-92/30.05.2017 від 30.05.2017 року, тому вони не можуть вважатися безпідставно набутими.

Всі інші заяви, доводи та міркування позивача відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Відтак, враховуючи вищевикладене, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Частиною сьмою статті 84 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в резолютивній частині рішення вказується про розподіл господарських витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору у випадку відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Повний текст рішення складено 19 грудня 2017 року.

Головуючий суддя П.І. Левченко

Суддя В.Л. Котельницька

Суддя С.В. Заєць