РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2017Справа №910/18620/17
Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомПідприємства "Благодар" Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організацій інвалідів України"
доДержавної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС України у м. Києві
треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1. Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві
2. Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві
простягнення 51 200 грн 00 коп.
Представники:
від позивача: Пасічник І.Ю. - керівник
від відповідача не з'явились
від третьої особи-1не з'явились
від третьої особи-2не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

24.11.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Підприємства "Благодар" Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організацій інвалідів України" з вимогами до Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС України у м. Києві про стягнення 51 200 грн 00 коп. моральної шкоди.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України не вчинив дій щодо виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2016 по справі № 826/17875/15, якою визнано порушеним право позивача на доступ до публічної інформації і про право на отримання оспорюваного наказу, у зв'язку з чим позивачу було заподіяно моральну шкоду, розмір якої позивач оцінив на суму 51 200 грн 00 коп.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.10.2017 порушено провадження у справі № 910/18620/17, розгляд справи призначений на 06.12.2017 та залучено до участі у справі Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві та Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2017 виправлено допущену в ухвалі Господарського суду міста Києва від 26.10.2017 описку.

03.11.2017 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про долучення матеріалів справи.

Представники відповідача та третіх осіб в судове засідання 06.12.2017 не з'явились, вимоги ухвали суду не виконали, клопотання про відкладення розгляду справи не подали, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

У судове засідання 06.12.2017 з'явився представник позивача та надав пояснення по суті справу, відповідно до яких в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 06.12.2017 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Підприємство "Благодар" всеукраїнської організації інвалідів "Союз організації інвалідів України" звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві, в якому позивач просив визнати неправомірними дії В.о. ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві Малихіної О.М. та зобов'язати В.о. ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві Малихіну О.М. надати підприємству "Благодар" ВОІ СОІУ завірену копію наказу № 855 від 23.04.2015.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2016, яка ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2016 залишена без змін, позов Підприємства "Благодар" Всеукраїнської організації інвалідів союзу організацій інвалідів України задоволено повністю, визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо розгляду листа Підприємства "Благодар" всеукраїнської організації інвалідів "Союз організації інвалідів України" від 15.06.2015 № 13 та зобов'язано Державну податкову інспекцію у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві надати Підприємству "Благодар" всеукраїнської організації інвалідів "Союз організації інвалідів України" завірену копію наказу № 885 від 23.04.2015.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що уз зв'язку з невиконанням Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві постанови Окружного Адміністративного Суду міста Києва від 04.03.2016 по справі № 826/17875/15, якою визнано порушеним право Підприємства "Благодар" Всеукраїнської організації інвалідів союзу організацій інвалідів України на доступ до публічної інформації і про право на отримання оспорюваного наказу, позивачу було завдано моральної шкоди, яку останній оцінив на суму 51 200 грн 00 коп., що полягає у клопоті та неспокої, що не дають вірити в закон та справедливість, порушенні рівня самооцінки внаслідок нереалізованих задумів і все це в сукупності породжує нервозність та повсякденні приступи відчаю протягом 15 місяців, погіршення стану здоров'я, матеріальну невизначеність трудового колективу.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до пункту 3 частини 2 зазначеної статті, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

За приписами частини 1, пункту 9 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частини 1, пункту 4 частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 Цивільного кодексу України, відповідно до частини 1 якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України передбачають спеціальні підстави і умови відповідності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди у позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності у цивільно-правових правовідносинах і полягають у спеціальному суб'єктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб'єктів та характері їх дій (владно-адміністративний, юридично-обов'язковий, односторонній).

До суб'єктів відповідальності за цими нормами належать створені відповідно до Конституції України, Конституції Автономної Республіки Крим і правових актів Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Верховної Ради і Ради Міністрів Автономної Республіки Крим органи державної влади і управління, які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління, а також органи місцевого самоврядування, створені на підставі Конституції України, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", їх виконавчі органи та посадові або службові особи вказаних державних органів.

Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку з прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 16.04.2008 у справі №6-4969св08.

Так, за приписами статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Отже, на відміну від загальної норми статті 1167 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох загальних умов відповідальності (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальна норма статті 1173 Цивільного кодексу України допускає можливість відшкодування шкоди незалежно від вини заподіювача шкоди - суб'єкта владних повноважень, тобто за наявності трьох елементів складу правопорушення (протиправної поведінки у вигляді незаконних рішень, дій чи бездіяльності, заподіяної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою).

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верхового Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Частиною 2 пункту 5 зазначеної постанови також роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При цьому відшкодування моральної шкоди здійснюється у разі наявності у діях правопорушника усіх елементів складу цивільного правопорушення у їх сукупності, а саме: неправомірної поведінки особи, наявності шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою, а також вини заподіювача шкоди.

В свою чергу, законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Таким чином, предметом доказування у даній справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) органу державної влади, виникнення шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) органу державної влади і заподіянням шкоди позивачу. Неправомірність дій (бездіяльності) органу державної влади має підтверджуватись належними доказами.

Матеріалами справи підтверджується, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2016, яка ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2016 залишена без змін, позов Підприємства "Благодар" Всеукраїнської організації інвалідів союзу організацій інвалідів України задоволено повністю, визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві щодо розгляду листа Підприємства "Благодар" всеукраїнської організації інвалідів "Союз організації інвалідів України" від 15.06.2015 № 13 та зобов'язано Державну податкову інспекцію у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві надати Підприємству "Благодар" всеукраїнської організації інвалідів "Союз організації інвалідів України" завірену копію наказу № 885 від 23.04.2015.

Таким чином, факт вчинення Державною податковою інспекцією у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві протиправних дій, шляхом відмови у наданні позивачу запитуваної інформація, яка не відноситься до службової інформації, встановлений у рішенні адміністративного суду, яке набрало законної сили, та не підлягає доказуванню в межах даної справи. Крім того, в порушення норм чинного законодавства України, відповідачем не надано доказів вчинення дій спрямованих на виконання постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2016, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.05.2016.

Однак, сам лише факт неправомірності дій органу державної влади не підтверджує наявності іншого елементу цивільного правопорушення - заподіяної шкоди. Обставини заподіяння моральної шкоди юридичній особи повинні бути доведені суду належними та допустимими доказами.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (пункт 5 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач зазначає, що Підприємству "Благодар" Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організацій інвалідів України" була заподіяна моральна шкода невиконанням відповідачем остаточного рішення суду, яка проявилась клопоті та неспокої, що не дають вірити в закон та справедливість, порушенні рівня самооцінки внаслідок нереалізованих задумів і все це в сукупності породжує нервозність та повсякденні приступи відчаю протягом 15 місяців, погіршення стану здоров'я, матеріальну невизначеність трудового колективу.

Однак, до позовної заяви, позивачем не додано жодних доказів на підтвердження викладених вище тверджень про заподіяння підприємству моральної шкоди, а також доказів наявності причинно-наслідкового зв'язку між такими обставинами та протиправним діями Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС України у м. Києві щодо невиконання рішення суду.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статтей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона за допомогою належних та допустимих доказів повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з аналізу вказаних норм закону, належністю доказів є міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об'єктивного зв'язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об'єктом судового пізнання

Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

За змістом статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи викладене вище, з огляду на недоведення позивачем факту заподіяння йому моральної шкоди, приймаючи до уваги безпідставність вимог про стягнення грошових коштів з відповідача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Підприємства "Благодар" Всеукраїнської організації інвалідів "Союз організацій інвалідів України" до стягнення з Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС України у м. Києві компенсації за заподіяння моральної шкоди у розмірі 51 200 грн 00 коп. є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Керуючись ст. 43, ст. 75, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 26.12.2017

Суддя Н.Б. Плотницька