ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2017 р.Справа № 922/3581/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Першого заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області, м. Первомайський в інтересах держави в особі 1) Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, м. Харків; 2) Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, смт. Старовірівка
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агролатінвест", с.Статичне , 2) Нововодолазької районної Державної адміністрації Харківської області смт. Н.Водолага
про визнання недійсним договору
за участю представників сторін:

прокуратури - ОСОБА_1 службове посвідчення №036152 від 29.10.2015р.;

1-го позивача - ОСОБА_2 довіреність №32-20-14-13210/0/19-17 від 29.08.17р.;

2-го позивача - не з'явився;

1-го відповідача - ОСОБА_3 довіреність б/н від 03.01.2017р.;

2-го відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Перший заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області, м. Первомайський звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою в інтересах держави в особі 1) Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, м. Харків; 2) Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, смт. Старовірівка; до відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агролатінвест", с.Статичне; 2) Нововодолазької районної Державної адміністрації Харківської області, смт. Н.Водолага, в якій позивач просить визнати недійсним договір оренди землі, укладений між першим та другим відповідачами від 05.12.2007р., (кадастровий номер :02:000:0405), зареєстрованому у Нововодолазькому районному Харківської регіональної філії ДП "Центр ДЗК" 29.12.2007р. за №84. Також, прокурор просить зобов'язати 1-го відповідача повернути земельну ділянку (кадастровий номер :02:000:0405), площею 18,4082 га у власність держави. Судові витрати прокурор просить покласти на відповідачів.

Обґрунтовуючи позов, прокурор посилається на те, що при укладенні договору оренди сторонами не дотримано вимог статті 13 Закону України "Про оцінку земель", а відсутність нормативної грошової оцінки земельної ділянки на час укладення договору оренди є підставою для визнання даного договору оренди землі недійсним, відповідно до частини 1 статті 203, частини1 статті 215 Цивільного кодексу України.

15.12.2017 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ГПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу XI Перехідних Положень ГПК України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ГПК України.

Приймаючи до уваги, що попередня редакція ГПК України передбачала розгляд справ після їх порушення лише в позовному провадженні, з огляду на те, що розгляд справи по суті у справі №922/3581/17 станом на 18.12.2017 розпочато, суд приходить до висновку, що стадія розгляду справи по суті розпочата, тому суд вважає за необхідне розглядати справу застосовуючи норми діючої редакції ГПК України.

Представник прокуратури у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити.

Представник першого позивача у судовому засіданні та у відзиві підтримує заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити у повному обсязі.

Представник другого позивача у судове засідання не з'явився, витребувані ухвалами суду документи не надав.

Представник першого відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву проти заявлених позовних вимог заперечує, просить відмовити у задоволенні позову за спливом позовної давності.

Представник другого відповідача у судове засідання не з'явився, у наданій заяві позов визнає частково, про що надав через канцелярію господарського суду заяву про часткове визнання позову, також у поданому клопотанні просить суд розглядати справу без участі представника Нововодолазької районної державної адміністрації.

Суд, задовольняє клопотання другого відповідача та продовжує розгляд справи по суті.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення прокурора, повноважних представників першого позивача та першого відповідача, судом встановлено наступне.

25 жовтня 2006 року Нововодолазькою районною державною адміністрацією винесено розпорядження «Про надання дозволу ТОВ «Агролатінвест» на виготовлення технічної документації щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок».

Розпорядженням голови Нововодолазької районної державної адміністрації від 12.11.2007р. №777 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі на місцевості) та складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку сільськогосподарського призначення за рахунок земель запасу на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області ТОВ «Агролатінвест».

На підставі вказаного розпорядження між Нововодолазькою районною державною адміністрацією та ТОВ «Агролатінвест» 05.12.2007 укладено договір оренди землі строком на 20 років.

Так, вищевказаним договором оренди землі, зареєстрованим у Нововодолазькому районному Харківської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 29.12.2007 за №84 та який є чинним на сьогоднішній день (далі по тексту - договір), ТОВ «Агролатінвест» надано в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (кадастровий номер :02:000:0405), площею 18,4082 га, яка розташована на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області.

Відповідно до пункту 15 договору, земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного і сільськогосподарського виробництва.

Згідно пункту 5 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 185963,60 грн.

Відповідно до пункту 6 договору земельна ділянка, яка передається в оренду, немає недоліків, що можуть перешкоджати її ефективному використанню.

Договір укладається на термін 20 років (пункт 8 договору). Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк.

Згідно пункту 9 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та в розмірі 120 грн. за один гектар земельної ділянки, що складає 2208,98 грн. за рік.

Договір набирає чинності з моменту його підписання та державної реєстрації.

Договір підписаний уповноваженими представниками сторін, скріплений печатками вказаних юридичних осіб.

Посилаючись на те, що спірний договір в порушення норм Законів України "Про оцінку земель" та "Про оренду землі" укладений без проведення нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки, що є обов'язковим для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, що є істотною умовою такого договору, прокурор в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області та Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області звернувся до суду з даним позовом.

Перший відповідач у справі надав до суду клопотання про надання додаткових пояснень до відзиву (заперечень) на позовну заяву, в яких зазначав, що орендна плата за землю обчислювалась та сплачувалась орендарем за останні 2010 - 2017 роки на підставі угоди про зміну і доповнення договору від 23.11.2010 року, яка укладена між орендодавцем в особі Нововодолазької РДА та орендарем ТОВ "Агролатінвест", та яка зареєстрована Відділом Деркомзему Нововодолазького району Харківської області 07.03.2012р., реєстраційний №01195, (далі по тексту - угода. Реєстрація угоди проводилась на підставі Висновку Відділу Держкомзему у Нововодолазькому районі Харківської області №892 від 05.07.2010 року.

Перший відповідач зазначав, що угодою змінено п.5 та п.9 договору оренди землі від 05.12.2007 року, вказано нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 01.01.2010 року (п.5 договору) та визначено розмір і спосіб сплати орендної плати за землю, а саме: в розмірі 3-х відсотків від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки (п.9 договору).

На думку першого відповідача, розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки підтверджується Витягом з грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення Нововодолазького району Харківської області №819 від 02.07.2010 року, виданого Відділом Держкомзему у Нововодолазькому районі Харківської області. У 2010 році згідно вказаного Витягу цей розмір дорівнював 233274,60 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог та заперечень учасників судового процесу, користуючись принципом обєктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2, частини 1 статті 6 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюються за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) істотні умови договору оренди землі такі: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статтей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Частинами 1-3, 5 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положеннями статті 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно частини 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на момент укладення спірного договору) орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Річна орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, надходить до відповідних бюджетів, розподіляється і використовується відповідно до закону і не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється Законом України "Про плату за землю", та перевищувати 10 відсотків їх нормативної грошової оцінки.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про плату за землю" (який був чинним на момент укладання спірного договору) використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Розміри податку за земельні ділянки, грошову оцінку яких не встановлено, визначаються до її встановлення в порядку, визначеному цим Законом. За земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, а орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності - договір оренди такої земельної ділянки (стаття 13 Закону України "Про плату за землю").

Згідно статтею 1 Закону України "Про оцінку земель" (у відповідній редакції) нормативна грошова оцінка земельних ділянок - це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

За положеннями статті 5 цього ж Закону нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується, зокрема, для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оцінку земель" проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок є обов'язковим при визначенні розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Згідно статті 18 згаданого Закону нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок сільськогосподарського призначення проводиться не рідше як один раз у 5 - 7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше як один раз у 7 - 10 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які отримали ліцензії на проведення робіт із землеустрою. За результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (стаття 20 Закону України "Про оцінку земель" у відповідній редакції).

Відповідно до статті 23 Закону України "Про оцінку земель" (у редакції, яка була чинною на момент укладення оспорюваного договору) технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, затверджується районними радами. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається відповідним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

При розгляді справи судом встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки, зазначена в пункті 5 договору Товариством з обмеженою відповідальністю "Агролатінвест", не проводилася.

Згідно інформації Нововодолазької районної ради №492 від 22 травня 2017 року, технічна документація з нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 18,4082 га. (кадастровий номер :02:000:0405), яку передано в оренду за договором, не затверджувалася.

Крім того, відповідно до інформації відділу ГУ Держгеокадастру у Нововодолазькому районі Харківської області №10-20-0.23, 26-127/117-17 від 25 травня 2017 року відомості щодо затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 18,4082 га. (кадастровий номер :02:000:0405), яку передано в оренду за договором, відсутні.

Відсутність відповідного рішення про затвердження нормативної грошової оцінки орендованої ділянки свідчить, що фактично така оцінка при укладенні договору не проводилася.

Верховний Суд України в своїх постановах від 01 липня 2015 року у справі №3-297гс15, від 08 квітня 2015 року у справі № 3-41гс15, від 20 травня 2015 року у справі № 3-70гс15, від 01 липня 2015 року у справі № 916/1736/14, від 22 травня 2013 року № 6-11цс13 висловив правову позицію, згідно якої укладення договору оренди землі без проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що є обов'язковим у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності є порушенням приписів статті 13 Закону України "Про оцінку земель", статтей 15, 21 Закону України "Про оренду землі".

За таких обставин, суд вважає, що прокурор правомірно вказує на те, що оспорюваний договір суперечить земельному законодавству.

Разом з тим, першим відповідачем у справі заявлено про сплив позовної давності.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22.10.1996р. за заявами №22083/93, №22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу).

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 Цивільного кодексу України).

При цьому встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Визначення початку відліку позовної давності наведеного у статті 261 Цивільного кодексу України, зокрема, відповідно до частини 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і суб'єктами, уповноваженими законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушено, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Частинами 4 та 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

Судом встановлено, що спірний договір укладено 05 грудня 2007 року, в той час як з позовною заявою прокурор в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області та Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області звернувся до Господарського суду Харківської області лише у 2017 році.

Проте при дослідженні матеріалів справи, судом встановлено, що прокурор мав усі можливості та повноваження для отримання повної та достовірної інформації про оскаржений правочин протягом встановленої законом позовної давності від дати його укладення.

Так, наказом Генерального прокурора України від 19 вересня 2005 року №3гн "Про організацію прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів щодо захисту прав і свобод громадян, державних та публічних інтересів", що діяв на момент укладення прийняття розпоряджень Нововодолазькою районною державною адміністрацією "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок та складання документів, що посвідчують право оренди на земельні ділянки ТОВ "Агролатінвест" від 12 листопада 2007 року, визначено основним завданням наглядової діяльності прокуратури захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, державних та публічних інтересів. Із цією метою наказав забезпечити нагляд за додержанням законів, передусім у діяльності органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, контролюючих та правоохоронних органів.

Аналогічні вимоги до підпорядкованих прокурорів містять також і накази Генерального прокурора, зокрема, від 18 жовтня 2010 року №3гн, від 12 квітня 2011 року №3гн, від 07 листопада 2012 року №3гн.

Також вказані накази, крім іншого, містять конкретні вказівки до прокурорів, а саме: періодично, але не рідше одного разу на місяць, перевіряти законність правових актів Кабінету Міністрів України, місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, використовувати право участі у засіданнях цих органів.

У наказі від 07 листопада 2012 року №3гн міститься вказівка прокурорам, викладена в такій формі: не рідше одного разу на місяць відповідним прокурорам вивчати законність актів, які видаються Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами.

Таким чином, нездійснення своєчасного прокурорського нагляду за прийнятими місцевими державними адміністраціями рішеннями, що є обов'язком органів прокуратури відповідно до Закону України "Про прокуратуру", не може свідчити про те, що прокурор не міг бути обізнаний з існуванням спірного договору до спливу строку позовної давності та підтверджувати доводи останнього про початок перебігу цього строку лише в 2017 році.

Як зазначалось раніше, спірний договір оренди зареєстрований Нововодолазьким районним відділом Харківської регіональної філії державного підприємства "Центр ДЗК", про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за №84 від 29 грудня 2007 року.

При вирішенні даного спору у частині застосування правил Цивільного кодексу України про позовну давність, суд вважає за необхідне застосувати правову позицію Верховного суду України викладену в постанові від 01 липня 2015 року у справі №6-178цс15 про те, що оскільки положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів, тому про порушене право прокуратурі було відомо з часу державної реєстрації уповноваженим органом держави договору оренди земельної ділянки від 05 грудня 2007 року, тобто з 29 грудня 2007 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що прокурор мав усі можливості та повноваження для отримання повної та достовірної інформації протягом встановленого законом строку позовної давності, як про розпорядження Нововодолазької районної державної адміністрації №777 від 12 листопада 2007, так і про договір оренди земельної ділянки від 05 грудня 2007 року, на підставі якого він укладений (від дати його укладення та державної реєстрації), тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позову прокурора у зв'язку із пропуском строку позовної давності.

Згідно ч.1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову судовий збір у розмірі 10809,77 грн. покладається на прокурора у даній справі.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 29, 42, 86, 91, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 26.12.2017 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя ОСОБА_4