ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року Справа № 915/1005/17

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi ОСОБА_1,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

представника позивача: в судове засідання не зявився;

представника відповідача: ОСОБА_2 дов. №2603 від 20.12.2016;

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство «Спецтехноекспорт»

(04073, м.Київ, ОСОБА_3, 7)

до відповідача: Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод»

(54017, м.Миколаїв, вул.1 Слобідська, 120)

про: стягнення заборгованості в сумі 3826049,76 грн., -

в с т а н о в и в:

Дочірнє підприємство Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство «Спецтехноекспорт» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Державного підприємства «Миколаївський бронетанковий завод» про стягнення заборгованості в сумі 3826049,76 грн.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, з 15.12.2017 набрала чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до пп.9) п.1 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України (в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи, що по даній справі суд перейшов до розгляду справи по суті, а також приймаючи до уваги предмет позову, розгляд даної справи має продовжуватись зі стадії розгляду справи по суті за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що за договором комісії №STE-2-102-Д/К-06 від 23.03.2006 відповідач зобовязувався виготовити та поставити бронетранспортери типу BTR-80UP у кількості 32 одиниці вартістю 6169660,00 доларів США, а позивач діючи в інтересах відповідача уклав контракт на замовлення вказаної продукції з польською компанією «Polski Holding Obronny Sh. z.o.o.», останню партію якої відповідач зобовязувався поставити до 15.12.2007.

Відповідач в період з 2006 по 2012 роки отримав 4564873,85 доларів США на виготовлення продукції та поставив 14 одиниць продукції з необхідних 32.

З метою сприяння виконанню відповідачем умов договору, 15.06.2012 сторони уклали додаткову угоду, відповідно до якої позивач перерахував відповідачу власні 4000000,00 грн. в якості делькредере та узгодили строк постачання 15 одиниць продукції до 20.07.2012, який відповідачем також було порушено.

02.10.2012 на підставі письмової угоди відповідач уступив свої права та обовязки за договором комісії новому комітенту ТОВ «НВК «Техімпекс», який отримав від позивача 2400000,00 грн. також в якості делькредере та поставив 4 одиниці продукції на суму 730120,00 доларів США.

22.01.2014 відповідач знову прийняв зобовязання за договором комісії на підставі письмової угоди про переуступку прав та обовязків.

Станом на 01.01.2015 заборгованість відповідача перед позивачем в якості делькредере за договором комісії становила 4526440,80 грн., що підтверджується актом звірки розрахунків, а враховуючи повернені 30.01.2015 відповідачем 700000,00 грн. частини боргу, його заборгованість перед позивачем складає 3826049,76 грн., яка визнається відповідачем у відповідях на претензії позивача.

До того ж, в додаткових поясненнях позивач вказав на те, що в звязку з простроченням з вини відповідача поставки продукції за контрактом, укладеним позивачем з польською компанією «Polski Holding Obronny Sh. z.o.o.», останні відмовились від отримання продукції та припинили дію контракту. Крім того, позивач наголосив на тому, що ним неодноразово надсилались відповідачу листи з вимогами саме щодо повернення попередньої оплати, частину якої останній повернув та у відповідях на листи зобовязувався залишок коштів повернути до вересня 2018 року.

Відповідач надав відзив, в якому хоча і визнає наявність в його володінні 3826049,76 грн., перерахованих позивачем в якості делькредере, однак заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що між сторонами, до теперішнього часу, триває виконання зобовязань за договором комісії, яке ще не виконано належним чином та не припинено, а із змісту позовної заяви не вбачається, що позивач відмовився від виконання зобовязання за договором комісії в натурі внаслідок того, що відповідач порушив строки виконання такого зобовязання, а тому у позивача відсутні правові підстави для утримання грошових коштів.

Під час розгляду справи представники сторін підтримали доводи, викладені в позовній заяві та у відзиві проти позову.

В судовому засіданні 02.11.2017, 22.11.2017 та 14.12.2017 судом оголошувались перерви.

Ухвалою суду від 22.11.2017 розгляд справи продовжено на 15 днів за клопотанням відповідача.

19.12.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При прийнятті рішення судом взято до уваги наступне:

23.03.2006 між Державним госпрозрахунковим зовнішньоторгівельним підприємством «Спецтехноекспорт», правонаступником якого є Дочірнє підприємство Державної компанії «Укрспецекспорт» Державне госпрозрахункове зовнішньоторгівельне підприємство «Спецтехноекспорт» та Казенним підприємством «Миколаївський ремонтно-механічний завод», правонаступником якого є Державне підприємство «Миколаївський бронетанковий завод», було укладено Договір комісії №STE-2-102-Д/К-06 (надалі Договір комісії) (а.с.10-23).

Згідно п.12.3 Договору комісії, цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх обовязків.

Відповідно до умов Договору комісії позивач зобовязався за дорученням відповідача, за комісійну плату вчинити правочин з експорту продукції типу BTR-80UP, за номенклатурою та цінами, наведеними у Додатку А до цього договору, від свого імені за рахунок відповідача.

Пунктом 1.2 Договору комісії передбачено, що виступаючи від свого імені позивач самостійно укладає зовнішньоекономічну угоду контракт з третьою особою замовником.

Однак, з наданих позивачем в судовому засіданні пояснень та копії зовнішньоекономічного контракту, вбачається, що такий контракт під №PL000031874/05-15009/STE-2-127-K/KE-2005 (а.с.132-162) вже було укладено 25.12.2005 між позивачем та ТОВ «ПТЗ «Бумар» (BUMAR Sp. z.o.o.), правонаступником якого є Polski Holding Obronny Sh. z.o.o. (надалі - замовник).

Тобто, такий зовнішньоекономічний контракт позивачем було укладено з замовником взагалі за три місяці до укладення договору комісії, а отже без доручення на це відповідача.

Додатками А та В до договору комісії (а.с.24-26), з урахуванням змін внесених до нього додатковою угодою №4 від 04.07.2007, визначено перелік продукції, що передається на комісію, а саме BTR-80UP в кількості 32 штуки на загальну суму 6169660,00 доларів США, а також графік передачі продукції на комісію партіями та встановлено строк передачі останньої партії продукції до 15.12.2007.

Додатковими угодами №№6-10 та 13 до Договору комісії, котрі укладались в період з 01.01.2008 по 22.11.2011 сторони неодноразово подовжували строк дії договору комісії, при цьому, таке подовження відбувалося кожного разу з урахуванням п.12.3 Договору комісії, який передбачає, що договір діє до повного виконання сторонами своїх обовязків.

На виконання умов договору комісії, в період з 2006 по 2012 роки відповідачем було передано позивачу 14 одиниць продукції з 32, які передбачені Договором комісії, що визнається обома сторонами у справі.

15.06.2012 сторонами укладено додаткову угоду №14 до договору комісії (а.с.48).

Відповідно до п.2 додаткової угоди №14 сторони дійшли згоди стосовно того, що відповідач доручає позивачу внести відповідні зміни до зовнішньоекономічного контракту з замовником, згідно яких до відповідача повинні надійти кошти у розмірі 534000,00 доларів США до 21.06.2012.

Пунктом 3 додаткової угоди №14 передбачено, що в разі не надходження коштів від замовника згідно з п.2 даної додаткової угоди позивач зобовязується перерахувати відповідачу кошти у розмірі 4000000,00 грн. без ПДВ, наступним чином: 2000000,00 грн. протягом 5 робочих днів, після 22.06.2012 р.; 2000000,00 грн. протягом 5 робочих днів, після попередньої прийомки 7 шт. продукції за договором та підписання відповідного акту прийомки.

В п.5 додаткової угоди №14 сторони домовились, що відповідач, до 20.07.2012 зобовязується підготувати до остаточної прийомки замовником та позивачем і передачі на комісію 11 штук продукції, та підготувати 4 штуки продукції до попередньої технічної прийомки.

Пунктом 6 додаткової угоди №14 встановлено, що дана додаткова угода підписана у 2-х примірниках, по 1-му примірнику для кожної зі сторін, є невідємною частиною договору комісії, набуває чинності з моменту її підписання сторонами та діє до виконання сторонами своїх обовязків.

На виконання п.2 додаткової угоди №14 позивачем перераховано відповідачу 4000000,00 грн. двома рівними платежами 26.06.2012 та 09.07.2012, що підтверджується платіжними дорученнями відповідно №1897 та №2039 (а.с.52, 53).

Після перерахування коштів відповідач не підготував та не передав позивачу 15 одиниць продукції до 20.07.2012, що визнається обома сторонами.

02.10.2012 між сторонами та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича компанія «Техімпекс» було укладено угоду №STE-2-293-Д-12 про уступку прав і перевід обовязків (а.с. 55), відповідно до умов якої відповідач уступив і передав, а ТОВ «НВК «Техімпекс» прийняло на себе права та обовязки відповідача і стає Комітентом за договором комісії укладеним між позивачем та відповідачем.

Пунктом 4 угоди №STE-2-293-Д-12 встановлено, що ТОВ «НВК «Техімпекс» приймає на себе борг відповідача перед позивачем у розмірі 2194115,57 доларів США та 4000000,00 грн., згідно з актом звірки розрахунків від 01.10.2017 за договором комісії, який є невідємною частиною угоди (а.с.59).

Згідно з п.6 угоди №STE-2-293-Д-12, ТОВ «НВК «Техімпекс» зобовязувалось виготовити та передати позивачу 18 одиниць продукції за договором комісії, за номенклатурою та у строки, які будуть узгоджені додатково у відповідних додаткових угодах до договору комісії.

Вказана угода №STE-2-293-Д-12, відповідно до п. 9, вступає в силу в момент передачі відповідачем ТОВ «НВК «Техімпекс» всіх оригіналів документів повязаних з договором комісії, що було здійснено 02.10.2012 та підтверджується актом прийому-передачі документації (а.с.58).

04.10.2012 р. між позивачем та ТОВ «НВК «Техімпекс» було укладено додаткову угоду №15 до договору комісії (а.с.50).

Пунктом 11 додаткової угоди №15 встановлено, що вона набуває чинності з моменту її підписання сторонами та діє до виконання сторонами своїх обовязків.

Згідно п.3 додаткової угоди №15, ТОВ «НВК «Техімпекс» доручало позивачу внести відповідні зміни до зовнішньоекономічного контракту з замовником, згідно яких до ТОВ «НВК «Техімпекс» повинні надійти кошти у розмірі 314300,00 доларів США до 26.10.2012.

Пунктом 4 додаткової угоди №15 встановлено, що в разі ненадходження коштів від замовника, згідно з п. 3 даної додаткової годи, позивач зобовязувався перерахувати ТОВ «НВК «Техімпекс» кошти у розмірі 2400000,00 грн., без ПДВ, протягом 5 робочих днів після 26.10.2012.

В пункті 7 додаткової угоди №15 позивач та ТОВ «НВК «Техімпекс» домовились, що останній до 20.11.2012 підготує до остаточної прийомки замовником та позивачем і передачі замовнику 4 шт. продукції за договором комісії.

Пунктом 10 додаткової угоди №15 позивач та ТОВ «НВК «Техімпекс» оговорили, що для повного виконання обовязків комітента, передбачених договором комісії, а саме: поставки остаточної партії продукції кількістю 14 шт., буде укладена відповідна додаткова угода до договору комісії.

На виконання п. 4 додаткової угоди №15, позивачем 30.10.2012 перераховано ТОВ «НВК «Техімпекс» 2400000,00 грн. в якості делькредере, що підтверджується платіжним дорученням №3295 (а.с.54).

ТОВ «НВК «Техімпекс» передало позивачу 4 одиниці продукції, які передбачені додатковою угодою №15, що визнається обома сторонами у справі.

22.01.2014 між сторонами у справі та ТОВ «НВК «Техімпекс» було укладено угоду №1/2014/ST6-3-9-Д-14 про уступку прав і перевід обовязків (а.с.60), відповідно до умов якої ТОВ «НВК «Техімпекс» уступило і передало, а відповідач прийняв на себе права та обовязки ТОВ «НВК «Техімпекс» і стає Комітентом за договором комісії укладеним між сторонами у справі.

До того ж, п.2 угоди №1/2014/ST6-3-9-Д-14, сторони оговорили, що відповідач зобовязується здійснювати всі права і обовязки саме Комітента і саме за Договором комісії.

Відповідно до п.11 угоди №1/2014/ST6-3-9-Д-14, дана угода вступає в силу в момент укладення і є невідємною частиною договору комісії.

Пунктом 12.3 Договору комісії передбачено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх обовязків.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується сторонами, обовязки сторін не виконанні ні на дату укладення сторонами угоди №1/2014/ST6-3-9-Д-14, ні на час розгляду цієї справи судом. Посилання ж сторін в укладених між ними додаткових угодах та в угодах про уступку прав і перевід обовязків на те, що вони є невідємною частиною Договору комісії, свідчить про те, що такі угоди укладені сторонами в межах та на умовах Договору комісії.

За умовами угоди №1/2014/ST6-3-9-Д-14, відповідач прийняв на себе не лише борг ТОВ «НВК «Техімпекс» перед позивачем у розмірі 1700051,02 доларів США та 4526049,76 грн., який виник за договором комісії (з урахуванням угоди про уступку прав і перевід обовязків від 02.10.2012 р. №STE-2-293-Д-12) та сформувався у звязку з частковим його виконанням ТОВ «НВК «Техімпекс»,що зафіксовано у акті звірки розрахунків від 01.12.2013 (а.с.64), а й зобовязався виготовити та передати позивачу 14 одиниць продукції за договором комісії, за номенклатурою та у строки, які будуть узгоджені додатково у відповідних додаткових угодах до договору комісії (п.5 угоди №1/2014/ST6-3-9-Д-14), з чим позивач погодився укладаючи таку угоду.

Як вбачається з наданих сторонами в судовому засіданні пояснень та не заперечується ними, номенклатура та строки виготовлення і передачі позивачу 14 одиниць продукції за Договором комісії сторонами додатково не узгоджувались.

Згідно з ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до приписів п.1 ст.526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, з викладеного вбачається, що сторони угодою №1/2014/ST6-3-9-Д-14 внесли зміни до Договору комісії, стосовно номенклатури та строків виготовлення відповідачем та передачі позивачу продукції за умови їх подальшого узгодження, тобто сторони змінили умови Додатків А та В до договору комісії. Однак, оскільки такого узгодження між сторонами не відбулося, то і прострочення виконання обовязків за Договором комісії, з урахуванням положень угоди №1/2014/ST6-3-9-Д-14, у відповідача також не виникло.

Відповідно до положень ст.1011 Цивільного кодексу України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно ст.ст.1024, 1026 ЦК України, комісіонер має право відмовитися від договору комісії лише тоді, коли строк не встановлений договором. Комісіонер повинен повідомити комітента про відмову від договору не пізніше ніж за тридцять днів. Комісіонер має право на відшкодування витрат, зроблених ним у зв'язку з виконанням своїх обов'язків за договором комісії, зокрема у випадку, якщо він або субкомісіонер вжив усіх заходів щодо вчинення правочину, але не міг його вчинити за обставин, які від нього не залежали.

Крім того, п.10.4 Договору комісії сторони погодили, що в разі порушення відповідачем графіку поставки продукції (Додаток В до даного договору) та затримки поставки більше 3 (трьох) місяців і вимоги замовника щодо повернення передоплати за контрактом, відповідач зобовязаний повернути вартість не переданої в належний строк позивачу продукції, та відшкодувати всі документально підтверджені витрати позивача за контрактом.

Тобто, в п.10.4 договору комісії сторони встановили дві одночасних умови відшкодування витрат позивача за договором комісії, а саме: перша умова - це порушення відповідачем графіку поставки та затримка поставки більше трьох місяців, друга умова - вимога замовника щодо повернення передоплати за контрактом.

Як вбачається з матеріалів справи, в підтвердження відмови замовника від отримання продукції, припинення дії контракту та вимоги повернення коштів, позивачем надано копію листа замовника від 27.02.2015 №HS/W/993/15 (а.с.129), в якому останній вимагає повернення 1773890,00 доларів США за контрактом від 23.12.2012 №PL115154, а не повернення коштів за контрактом від 25.12.2005 №PL000031874/05-15009/STE-2-127-K/KE-2005, що не може підтверджувати відмову замовника від отримання продукції та вимоги повернення коштів саме за зовнішньоекономічним контрактом, який укладався за умовами Договору комісії.

Крім того, як вже встановлено судом раніше, прострочення виконання обовязків за договором комісії, з урахуванням положень угоди №1/2014/ST6-3-9-Д-14, у відповідача перед позивачем не відбулося.

До того ж, з наявного в матеріалах справи листування позивача з відповідачем не вбачається відмови позивача від договору комісії та повідомлення про це відповідача, як того вимагають положення ст.1026 ЦК України, чи звернення позивача з пропозиціями щодо розірвання договору комісії. В своїх листах від 27.05.2014 №31.3/17/3231 (а.с.115) та від 30.07.2015 №31.3/17/5234 (а.с.119) позивач спочатку врегульовує питання з відповідачем щодо наявності комплектуючих, графіку фінансування та готовності продукції для поставки чи надання пропозицій щодо поставки, а вже потім листами від 30.11.2015 №31.3/17/8766 (а.с.66) та від 01.09.2017 №31.8.56/7257-17 (а.с.67, 68) наполягає на вжитті відповідачем термінових заходів щодо погашення заборгованості по делькредере в сумі 3826049,76 грн. за договором комісії.

Тобто, позивачем не було вчинено дій, які б давали підстави відповідачу як комітенту вважати, що позивач як комісіонер відмовився від договору комісії чи має намір розірвати його.

Твердження позивача стосовно того, що повернення відповідачем частини коштів в сумі 700000,00 грн. за договором комісії та визнання відповідачем у відповіді на претензію від 22.08.2017 №1874 (а.с.69) суми заборгованості є діями останнього, які б підтверджували визнання ним позовних вимог, судом не приймаються до уваги, оскільки, з наданих відповідачем заперечень вбачається, що такими діями відповідач визнав лише те, що в його користуванні перебуває 3826049,76 грн. перерахованих позивачем в якості делькредере для подальшого виконання зобовязань за договором комісії.

Посилання позивача на врахування судом при вирішенні спору правової позиції, викладеної в постанові Верховного суду України від 28.11.2011 у справі №43/308-10, не приймаються судом до уваги, оскільки у вказаній справі врегульовуються спірні відносини сторін за договором купівлі-продажу. В даній же справі вирішується спір за договором комісії, який за своєю правовою природою є різновидом договорів про надання послуг.

Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України, у разі відмови у позові, судовий збір підлягає покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 233, 238, 241 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до пп.17.5) п.17) ч.1 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення оформлено у відповідності до ст.238 ГПК України

та підписано суддею 22 грудня 2017 року.

Суддя М.В. Мавродієва