ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 925/1547/17

"19" грудня 2017 р. м. Черкаси

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Буднік А.М., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Автодистрибюшн ОСОБА_1», м. Київ, вул. Закревського, 16

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_1

про стягнення 11 361,23 грн. заборгованості та санкцій,

за участю повноважних представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_4 за довіреністю.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Автодистрибюшн ОСОБА_1» звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за поставлені запчастини та експлуатаційні матеріали згідно договору поставки №8484-25/2016 від 29.12.2016р. в розмірі 11 361,23 грн., в тому числі:

6 918,00 грн. основного боргу,

2 323,44 грн. пені,

1 020,11 грн. інфляційних,

1 099,72 грн. штрафу 12% річних,

та відшкодування судових витрат.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача наявність основного боргу визнав. Заперечує проти позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій та вказує на домовленість з відповідачем про відстрочку сплати боргу. Погоджується з сумою основного боргу та відшкодуванням судового збору. Вказує на тяжке фінансове становище відповідача.

Інших доказів сторонами не подано.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено такі взаємовідносини сторін та обставини:

29.12.2016р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Автодистрибюшн ОСОБА_1» (Постачальник Позивач по справі), в особі директора ОСОБА_5, який діє на підставі Статуту, та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Покупець Відповідач по справі), який діє на підставі свідоцтва, було укладено договір поставки №8484-25/2016 (далі Договір, а.с. 12-14), за умовами якого Постачальник зобовязується поставляти та передавати у власність Покупця запчастини та експлуатаційні матеріали (далі по тексту товар), а Покупець зобовязується приймати цей товар і своєчасно здійснювати його сплату на умовах даного Договору (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 8.2. Договору Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до 31 грудня 2016 року.

Відповідно до п. 1.2. Договору номенклатура, найменування, одиниця виміру, походження товару, загальна кількість, ціна за одиницю товару, що підлягає поставці за цим договором, термін та умови поставки визначаються у рахунках-фактурах та товарних накладних, або інших передбачених чинним законодавством документах на товар, які є невідємною частиною договору та остаточно узгоджується сторонами на кожну окрему партію товару.

Відповідно до п. 3.1. Договору оплата згідно договору здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

На виконання умов Договору Позивач виставив Відповідачу рахунок №S від 14.04.2017р. (а.с. 15) на оплату товару.

На виконання умов Договору Позивач поставив товар Відповідачу згідно видаткової накладної № SІ від 14.04.2017р. (а.с. 16) товар, який отримав Відповідач на загальну суму 16 918,02 грн., в тому числі ПДВ.

Товар був отриманий Відповідачем, що підтверджується підписом відповідача на видатковій накладній. Претензій з боку відповідача щодо якості, кількості та/або інших недоліків товару та/або виконання зобовязань щодо обєму поставки, комплектності, строків тощо - заявлено не було.

Відповідач частково розрахувався за поставлений товар. Заборгованість частково визнав.

Станом на день подачі позову (04.12.2017р.) заборгованість Відповідача становить 6 918,00 грн. На суму заборгованості позивачем нараховано пеню, штраф у розмірі 12% річних та інфляційні втрати.

Невиконання Відповідачем взятих на себе зобовязань стало підставою звернення Позивача до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення боргу.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких правових підстав та мотивів.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Сторони за договором є субєктами господарювання та самостійними юридичними особами, що підтверджено витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) субєкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобовязання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Між сторонами виникли та існують договірні відносини оплатної поставки товару з відстроченням кінцевої оплати - на підставі письмового строкового оплатного двостороннього консенсуального договору поставки №8484-25/2016 від 29.12.2016р.

Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ положення ст. 93 ЦК України.

За правовою природою договір поставки №8484-25/2016 від 29.12.2016р. відповідає вимогам статті 712 ЦК України, якою передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини купівлі-продажу урегульовані Главою 54 ЦК України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) та отримати розрахунок, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка є різновидом відносин купівлі-продажу з використанням майна не для власного (особистого) споживання.

Згідно ч.1 ст. 173 ГК України зобовязання, що виникає між субєктами господарювання, в силу якого один субєкт зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта, або утриматися від певних дій, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку, є господарським зобовязанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобовязання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Договір поставки №8484-25/2016 від 29.12.2016р. не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним та не розірваний в установленому порядку. Суд також враховує презумпцію правомірності правочину (положення ст. 204 ЦК України).

Згідно п. 3.1. Договору оплата згідно договору здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. При здійсненні оплати Покупець вказує наступні реквізити: номер та дату підписання договору, по якому відбувається поставка товару з посиланням на виставлений Постачальником рахунок-фактуру.

Позивач 14.04.2017р. здійснив поставку, а Відповідач прийняв товар оливу моторну в кількості 1 бочка, загальною вартістю 16918,02 грн., в тому числі ПДВ., що підтверджується видатковою накладною та не оспорюється сторонами. Претензій щодо кількості, якості та асортименту отриманого товару не заявлено. Відповідач розрахувався за поставлений товар частково, сплативши Позивачу лише 10 000,02 грн.

Факт наявності заборгованості підтверджується договором, рахунком-фактурою, видатковою накладною та товаро-транспрортною накладною. Суд враховує, що на момент прийняття рішення жодних первинних та належних доказів належного та повного розрахунку за отриманий товар, в розумінні вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України, відповідач суду не подав. Відповідач визнав наявність боргу.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, між Позивачем та Відповідачем було узгоджено строк сплати за отриманий товар, який визначений в п. 3.1. Договору.

Суд враховує відсутність претензій відповідача стосовно неналежної поставки товару, недопоставки товару чи іншого невиконання умов спірного договору.

Суд також враховує, що Відповідач свої зобовязання в частині належної та повної оплати за вже отриманий товар належним чином не виконав. Строк сплати за отриманий товар вже настав.

Станом на 04.12.2017р. основний борг Відповідача перед Позивачем за поставлений товар становив 6 918,00 грн.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Частиною першою ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, тому суд вважає обґрунтованим та доведеним право Позивача на стягнення з Відповідача суми заборгованості за поставлений товар у розмірі 6 918,00 грн. Позов в цій частині підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно п. 5.2. Договору в разі простроченого платежу більше 3-х календарних днів, Покупець сплачує пеню у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

На підставі наявного прострочення грошового зобовязання Позивачем нараховано Відповідачу 2323,44 грн. пені, яку просить стягнути з Відповідача. Позивачем враховано періоди нарахування з урахуванням проведеної часткової оплати, прострочення платежу, облікової ставки НБУ за спірний період.

Розрахунок перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Ліга-Закон» за період з 14.04.2017р. по 29.11.2017р. Розрахунок виконано вірно. Стягненню підлягає 2323,44 грн. пені.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно п. 5.3 Договору у разі прострочення виконання грошового зобовязання боржник на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також штраф у розмірі 12 відсотки річних від простроченої суми.

На підставі вказаних вимог Позивачем нараховано Відповідачу 1099,72 грн. інфляційних за період з 14.04.2017р. по 28.09.2017р. та 1099,72 грн. - 12% річних за період прострочення з 14.04.2017р. по 29.11.2017р., які просить стягнути з відповідача. Розрахунок перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Ліга-Закон».

Виконаний позивачем розрахунок вимоги не перевищує суми можливого стягнення розміру інфляційних збитків за спірний період. 1099,72 грн. інфляційних збитків.

Забезпечення виконання зобовязання у виді штрафу не оформлено письмовим договором - п. 5.3, як то передбачено приписами ст.ст. 546, 549 ЦК України.

Позивач заявляє вимогу про стягнення 1099,72 грн. штраф 12% річних.

Вимога Позивача про стягнення 12% річних до задоволення не підлягає, оскільки в договорі не передбачено стягнення штрафу як вид забезпечення викання зобовязання.

Передбачений в договорі штраф 12% річних від суми боргу не відповідає приписам ст. 625 ЦК України та може бути лише разовим стягненням за разове порушення. Запропонована позивачем до стягнення відсоткова ж ставка має розцінюватись як плата за користування чужими грошовими коштами, а не санкція (неустойка).

Правову природу даного штрафу позивач не розкрив. В задоволенні цієї вимоги належить відмовити за безпідставністю та необгрунтованістю.

Відповідно до ст.ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Суд зазначає, що проведення оплати боргу відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу про оплату боргу - має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання заперечень суду по суті спору чи доказів про проведення розрахунку. Відповідач не надав доказів обєктивної неможливості заперечення вимог чи погашення боргу.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати належить покласти на Відповідача та стягнути на користь Позивача 1 600,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків НОМЕР_1, номер рахунку в банку невідомий

на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Автодистрибюшн ОСОБА_1», м. Київ, вул. Закревського, 16, , номер рахунку в банку невідомий

6918,00 грн. заборгованості, 2323,44 грн. пені, 1020,11 грн. інфляційних та 1600 грн. судового збору.

В решіт вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного судового рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції на вказане рішення.

Повне рішення складено 20.12.2017р.

Суддя Г.М. Скиба