РІШЕННЯ

11 грудня 2017 рокуСправа № 921/2/15-г/6

Господарський суд Тернопільської області у складі колегії: головуючого судді Охотницької Н.В. , судді Хоми С.О. , судді Стадник М.С.

розглянув справу

за первісним позовом Заступника прокурора Тернопільської області, вул. Листопадова, 4, м. Тернопіль, 46000 в інтересах держави, в особі ОСОБА_1 обласної ради, вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль, 46021

до відповідача 1 ОСОБА_2 міської ради, вул. Шевченка, 21, м. Чортків, Тернопільська область, 48500

до відповідача 2 ОСОБА_3, вул. С.Бандери,54 б, м. Чортків, Тернопільська область, 48500

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1 ОСОБА_4 комітет ОСОБА_2 міської ради, вул. Шевченка, 21, м. Чортків, Тернопільська область, 48500

про визнати незаконними та скасувати рішення ОСОБА_2 міської ради №742 від 24.12.2012 "Про затвердження Переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Чорткова, які підлягають приватизації у 2013 році"; рішення ОСОБА_2 міської ради №747 від 24.12.2012 "Про затвердження способу продажу об'єктів комунальної власності м. Чорткова, які підлягають приватизації у 2013 році"; рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради № 778 від 26.12.2012 "Про присвоєння поштової адреси на нежитлове приміщення в м. Чорткові по вул. Ринок. 8-А, загальною площею 141,7 кв.м. "; рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради № 55 від 20.03.2013 "Про оформлення права власності на нежитлове приміщення в м. Чорткові по вул. Ринок, 8-А, загальною площею 141,7 кв.м. Власник Територіальна громада м. Чорткова в особі ОСОБА_2 міської ради". Визнати недійсними результати аукціону з продажу нежитлового приміщення за адресою: м. Чортків, вул. Ринок, 8-А, проведеного 27.11.2013 та оформленого протоколом № 5 від 28.11.2013. Визнати недійсним договір купівлі продажу приміщення від 29.11.2013, укладений між територіальною громадою міста Чорткова в особі ОСОБА_2 міської ради та ОСОБА_3 Визнати право власності на нежитлове приміщення в м. Чорткові по вул. Ринок, 8, загальною площею 141,7 кв.м. за територіальною громадою Тернопільської області в особі ОСОБА_1 обласної ради.

за зустрічним позовом 1.Територіальної громади м. Чорткова в особі ОСОБА_2 міської ради, вул. Шевченка, 21, м. Чортків, Тернопільська область, 48500

2. Фізичної особи ОСОБА_3, вул. С.Бандери,54 б, м. Чортків, Тернопільська область, 48500

до відповідача ОСОБА_1 обласної ради, вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль, 46021

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів ОСОБА_4 комітет ОСОБА_2 міської ради, вул. Шевченка, 21, м. Чортків, Тернопільська область, 48500

про визнання незаконними та скасування рішень ОСОБА_1 обласної ради від 26.12.1991 № 300 та від 16.07.1992 "Про комунальну власність" в частині передачі майна центральної районної аптеки № 63 м. Чорткова з підвідомчими їй аптеками за № 62, 141, 4, 34, 58, 64, 86, 89, 101, 148 до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області.

За участі представників від:

прокуратури: прокурор відділу ОСОБА_5, посвідчення № 043008 від 20.04.2016;

позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом): головний спеціаліст відділу ОСОБА_6, довіреність №07-1003 від 04.09.2017;

відповідача 1 за первісним позовом (позивача 1 за зустрічним позовом): ОСОБА_7, доручення № 01-17/741 від 14.09.2017;

відповідача 2 за первісним позовом (позивача 2 за зустрічним позовом): ОСОБА_7, довіреність від 15.01.2015;

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1 за первісним позовом: ОСОБА_7, доручення № 01-17/741 від 14.09.2017;

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів за зустрічним позовом: ОСОБА_7, доручення № 01-17/741 від 14.09.2017.

В судовому засіданні учасникам судового процесу розяснено процесуальні права та обовязки, передбачені статтями 20, 22, 27, 29, 81-1 ГПК України. Технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Суть справи: 06 січня 2015 року заступник прокурора Тернопільської області в інтересах держави в особі ОСОБА_1 обласної ради звернувся до господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 міської ради, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 комітету ОСОБА_2 міської ради про: визнання незаконними та скасування рішень ОСОБА_2 міської ради №742 від 24.12.2012, №747 від 24.12.2012, виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради № 778 від 26.12.2012; визнання недійсними результатів аукціону з продажу нежитлового приміщення за адресою: м. Чортків, вул. Ринок, 8 А, проведеного 27.11.2013 та оформленого протоколом № 5 від 28.11.2013; визнання недійсним договору купівлі продажу приміщення від 29.11.2013 року, укладеного між територіальною громадою міста Чорткова в особі ОСОБА_2 міської ради та ОСОБА_3

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 23.03.2015 у справі №921/2/15-г/6 (суддя Шумський І.П.) залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 02.07.2015 (колегія суддів у складі: суддя Бойко С.М. головуючий, судді Бонк Т.Б., Якімець Г.Г.), відмовлено у задоволенні позову в частині вимог про визнання незаконними та скасування рішень ОСОБА_2 міської ради №742 від 24.12.2012, №747 від 24.12.2012, виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради № 778 від 26.12.2012 та про визнання недійсними результатів аукціону з продажу нежитлового приміщення за адресою: м. Чортків, вул. Ринок, 8-А, проведеного 27.11.2013р. та оформленого протоколом №5 від 28.11.2013. Провадження у справі щодо вимоги про визнання недійсним договору купівлі - продажу приміщення від 29.11.2013, укладеного між територіальною громадою міста Чорткова в особі ОСОБА_2 міської ради та фізичною особою - ОСОБА_3 припинено з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Постановою Вищого господарського суду України від 05.04.2016 (головуючий суддя Могил С.К., суддів: Кривда Д.С., Борденюк Є.М.) касаційну скаргу ОСОБА_1 обласної ради задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 02.07.2015 та рішення Господарського суду Тернопільської області від 23.03.2015 у справі №921/2/15-г/6 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Тернопільської області в іншому складі суду.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 27.10.2016 (головуючий суддя Боровець Я.Я., судді Сидорук А.М. та Півторак М.Є.) відмовлено Заступнику прокурора Тернопільської області в інтересах держави, в особі ОСОБА_1 обласної ради у задоволенні позову в частині позовних вимог щодо визнання незаконними та скасування рішень ОСОБА_2 міської ради №742 від 24.12.2012, №747 від 24.12.2012, ОСОБА_4 комітету ОСОБА_2 міської ради № 778 від 26.12.2012; відмовлено у задоволенні позову в частині позовних вимог щодо визнання недійсними результатів аукціону з продажу нежитлового приміщення за адресою: м. Чортків, вул. Ринок, 8 А, проведеного 27.11.2013 та оформленого протоколом №5 від 28.11.2013; провадження у справі №921/2/15-г/6 в частині щодо вимоги про визнання недійсним договору купівлі продажу приміщення від 29.11.2013, укладеного між територіальною громадою міста Чорткова, в особі ОСОБА_2 міської ради та ОСОБА_3 (третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача) припинено.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 23.02.2017 змінено статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, залучивши її до участі у справі в якості відповідача.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 22.03.2017 в задоволенні апеляційних скарг відмовлено; рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.10.2016 скасовано в частині припинення провадження у справі, в цій частині прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено; в решті рішення залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.07.2017 касаційні скарги Заступника прокурора Львівської області та ОСОБА_1 обласної ради задоволено частково; постанову Львівського апеляційного господарського суду від 22.03.2017 та рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.10.2016 у справі № 921/2/15-г/6 скасовано; справу № 921/2/15-г/6 передано на новий розгляд до Господарського суду Тернопільської області в іншому складі суду.

17.08.2017 матеріали справи №921/2/15-г/6 повернуто на адресу Господарського суду Тернопільської області. За результатами автоматизованого розподілу судової справи №921/2/15-г/6 визначено суддю Гирилу І.М.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 21.08.2017 справу №921/2/15-г/6 прийнято до свого провадження суддею Гирилою І.М., котру визначено за результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями (протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2017 знаходиться у матеріалах справи) та призначено судове засідання на 06 вересня 2017 року.

06.09.2017 ухвалою Господарського суду Тернопільської області у справі №921/2/15-г/6 задоволено самовідвід судді Гирили І.М. по розгляду даної справи, мотивуючи тим, що під час автоматизованого розподілу даної судової справи між суддями не було дотримано принципів, визначених ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до Розпорядження заступника керівника апарату Господарського суду Тернопільської області від 06.09.2017 призначено повторний автоматизований розподіл справи №921/2/15-г/6, за результатами якого справу передано для розгляду судді Андрусик Н.О. (Протокол повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 06.09.2017).

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 06.09.2017 у справі №921/2/15-г/6 задоволено самовідвід судді Андрусик Н.О. по розгляду справи, оскільки при повторному автоматизованому розподілі справи №921/2/15-г/6 між суддями не взято до уваги обставини, викладені в ухвалі від 06.09.2017, та помилково не враховано визначені у Господарському суді Тернопільської області спеціалізації суддів, що, в свою чергу, унеможливлює розгляд даної справи судом у складі головуючого судді Андрусик Н.О. та є підставою для заявлення самовідводу судді.

Згідно з розпорядженням заступника керівника апарату Господарського суду Тернопільської області від 07.09.2017 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 921/2/15-г/6, за результатами якого справу передано для розгляду судді Охотницькій Н.В. (Протокол повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 07.09.2017).

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 07 вересня 2017 року суддею Охотницькою Н.В. справу №921/2/15-г/6 прийнято до свого провадження та призначено судове засідання на 18 вересня 2017 року о 10:20 год., в якому, у відповідності до ст. 77 ГПК України, оголошувалась перерва до 22 вересня 2017 року о 10:20 год.

В судовому засіданні 22 вересня 2017 року представник ОСОБА_2 міської ради подав клопотання (вх.№17436 від 22.09.2017) про колегіальний розгляд справи №921/2/15-г/6, у звязку зі складністю даної справи.

Для вирішення питання щодо можливості колегіального розгляду даної справи, в судовому засіданні 22 вересня 2017 року, у відповідності до ст. 77 ГПК України, оголошено перерву до 25 вересня 2017 року о 15:00 год.

25 вересня 2017 року згідно розпорядження голови Господарського суду Тернопільської області, у відповідності до статті 4-6 ГПК України автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів у складі трьох суддів: головуючий суддя Охотницька Н.В., суддя Стадник М.С., суддя Хома С.О.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 25 вересня 2017 року справу №921/2/15-г/6 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Охотницька Н.В., суддя Стадник М.С. та суддя Хома С.О. та призначено судове засідання на 10 жовтня 2017 року о 15:00 год.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 10 жовтня 2017 року розгляд справи відкладено до 30 жовтня 2017 року, а також в подальшому - на 16 листопада 2017 року.

07.11.2017, до початку розгляду справи по суті, від позивача за первісним позовом надійшла заява № 07-1224 від 03.11.2017 (вх.№ 19873 від 07.11.2017), в порядку ст.22 ГПК України, про зміну предмета позовних вимог, яку підтримав прокурор в судовому засіданні 16.11.2017. Відповідно до даної заяви № 07-1224 від 03.11.2017 (вх. № 19873 від 07.11.2017) про зміну предмета позовних вимог ОСОБА_1 обласна рада просить суд: визнати незаконним та скасувати: рішення ОСОБА_2 міської ради №742 від 24.12.2012 "Про затвердження Переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Чорткова, які підлягають приватизації у 2013 році"; рішення ОСОБА_2 міської ради №747 від 24.12.2012 "Про затвердження способу продажу об'єктів комунальної власності м. Чорткова, які підлягають приватизації у 2013 році"; рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради № 778 від 26.12.2012 "Про присвоєння поштової адреси на нежитлове приміщення в м. Чорткові по вул. Ринок. 8-А, загальною площею 141,7 кв.м. "; рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради № 55 від 20.03.2013 "Про оформлення права власності на нежитлове приміщення в м. Чорткові по вул. Ринок, 8-А, загальною площею 141,7 кв.м. Власник Територіальна громада м. Чорткова в особі ОСОБА_2 міської ради". Визнати недійсними результати аукціону з продажу нежитлового приміщення за адресою: м. Чортків, вул. Ринок, 8-А, проведеного 27.11.2013 та оформленого протоколом № 5 від 28.11.2013. Визнати недійсним договір купівлі продажу приміщення від 29.11.2013, укладений між територіальною громадою міста Чорткова в особі ОСОБА_2 міської ради та ОСОБА_3 Визнати право власності на нежитлове приміщення в м. Чорткові по вул. Ринок, 8, загальною площею 141,7 кв.м. за територіальною громадою Тернопільської області в особі ОСОБА_1 обласної ради.

Ухвалою суду від 16.11.2017 задоволено заяву позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) № 07-1224 від 03.11.2017 (вх.№ 19873 від 07.11.2017) про зміну предмета позовних вимог.

Таким чином, розгляд даної справи по суті за первісним позовом здійснюється із урахуванням поданих змін, а саме предметом розгляду первісного позову є:

1. Визнання незаконними та скасування:

- рішення ОСОБА_2 міської ради №742 від 24.12.2012 "Про затвердження Переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Чорткова, які підлягають приватизації у 2013 році";

- рішення ОСОБА_2 міської ради №747 від 24.12.2012 "Про затвердження способу продажу об'єктів комунальної власності м. Чорткова, які підлягають приватизації у 2013 році";

- рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради № 778 від 26.12.2012 "Про присвоєння поштової адреси на нежитлове приміщення в м. Чорткові по вул. Ринок, 8-А, загальною площею 141,7 кв.м. ";

- рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради № 55 від 20.03.2013 "Про оформлення права власності на нежитлове приміщення в м. Чорткові по вул. Ринок, 8-А, загальною площею 141,7 кв.м. Власник Територіальна громада м. Чорткова в особі ОСОБА_2 міської ради".

2. Визнання недійсними результатів аукціону з продажу нежитлового приміщення за адресою: м. Чортків, вул. Ринок, 8-А, проведеного 27.11.2013 та оформленого протоколом № 5 від 28.11.2013;

3. Визнання недійсним договору купівлі продажу приміщення від 29.11.2013, укладеного між територіальною громадою міста Чорткова в особі ОСОБА_2 міської ради та ОСОБА_3

4. Визнання права власності на нежитлове приміщення в м. Чорткові по вул. Ринок, 8, загальною площею 141,7 кв.м. за територіальною громадою Тернопільської області в особі ОСОБА_1 обласної ради.

Також 16 листопада 2017 року, до початку розгляду справи по суті, відповідачами - територіальною громадою м. Чорткова в особі ОСОБА_2 міської ради та фізичною особою ОСОБА_3 подано зустрічну позовну заяву від 15.11.2017 (вх.№ 711 від 16.11.2017) до ОСОБА_1 обласної ради про визнання незаконними та скасування рішень ОСОБА_1 обласної ради від 26.12.1991 № 300 та від 16.07.1992 "Про комунальну власність області" в частині передачі майна центральної районної аптеки № 63 м. Чорткова з підвідомчими їй аптеками за №№ 62, 141, 4, 34, 58, 64, 86, 89, 101, 148 до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області, яку ухвалою суду від 16.11.2017 прийнято для спільного розгляду з первісним позовом у даній справі.

Ухвалою суду від 16.11.2017 розгляд справи було відкладено на 24 листопада 2017 року, в судовому засіданні 24.11.2017, в порядку ст.77 ГПК України, оголошувалась перерва до 07.12.2017 та востаннє до 11.12.2017 о 15:00 год.

В судових засіданнях прокурор та представник позивача за первісним позовом позовні вимоги, з урахуванням заяви № 07-1224 від 03.11.2017 (вх.№ 19873 від 07.11.2017) про зміну предмета позовних вимог, додаткових обґрунтувань №07-1050 від 14.09.2017 (вх.№17112 від 15.09.2017), письмових пояснень від 14.09.2017 (вх.№17176 від 18.09.2017), додаткових пояснень від 10.10.2017 (вх.№18389 від 10.10.2017), додаткових обґрунтувань №07-1200 від 30.10.2017 (вх.№19438 від 30.10.2017) підтримали у повному обсязі.

В обґрунтовування позовних вимог прокурор та позивач за первісним позовом зазначають, що ОСОБА_1 обласна Рада народних депутатів на визначених законодавством підставах у 1992 році набула право власності на нежитлове приміщення у м. Чорткові по вул. Ринок, 8, загальною площею 141,7 кв.м, в якому від заснування і по даний час перебуває та функціонує аптека №64 структурний підрозділ ОСОБА_2 обласної комунальної центральної районної аптеки №143, однак державна реєстрація права комунальної власності ОСОБА_1 обласної Ради народних депутатів на дане нежитлове приміщення не була проведена, так як законодавство, що діяло на той час, не передбачало обовязковість такої реєстрації, а тому право спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області в особі ОСОБА_1 обласної ради, яке виникло до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" на дане нежитлове приміщення, з врахуванням вимог частини четвертої статті 3 даного Закону є дійсним.

Зазначають, що ОСОБА_1 обласна рада не приймала рішень щодо передачі до комунальної власності територіальної громади міста Чорткова в особі ОСОБА_2 міської ради спірного нежитлового приміщення у м. Чорткові по вул. Ринок, 8, загальною площею 141,7 кв.м. А тому вважають, що рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради від 29.02.2012 №111 та від 20.03.2013 №55 та рішення ОСОБА_2 міської ради від від 26.12.2012 №778 та від 24.12.2012 №742, №747; договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, яке підлягає продажу на аукціоні від 29.11.2013 укладений між ОСОБА_2 міською радою та фізичною особою ОСОБА_3, підтверджують те, що приміщення у м. Чорткові по вул. Ринок, 8(8-А), загальною площею 141,7 кв.м, є нежитловим приміщенням, а тому, згідно чинного законодавства для реалізації правомочностей щодо управління та розпорядження таким приміщенням ОСОБА_2 міська рада повинна мати визначені законом підстави. Також звертають увагу суду на те, що ОСОБА_2 міською радою не надано доказів на підтвердження факту прийняття відповідних рішень щодо включення даного нежитлового приміщення до переліку обєктів комунальної власності територіальної громади міста Чорткова. Звертають увагу і на те, що право власності ОСОБА_2 міської ради на нежитлове приміщення по вул. Ринок 8 (8-А) у місті Чорткові зареєстровано лише у квітні 2013 року, що підтверджує те, що станом на час прийняття оскаржуваних рішень ОСОБА_2 міською радою від 24.12.2012 №742 "Про затвердження Переліку обєктів комунальної власності територіальної громади міста Чорткова, які підлягають приватизації у 2013 році" та №747 "Про затвердження способу продажу обєктів комунальної власності м. Чорткова, які підлягають приватизації у 2013 році" ОСОБА_2 міська рада не була власником спірного приміщення. Прийняття рішень про розпорядження майном, яке органу місцевого самоврядування не належить, суперечить Цивільному кодексу України та Закону України "Про місцеве самоврядування", призвело до незаконного відчуження майна, а тому слід визнати недійсними результати аукціону з продажу спірного нежитлового приміщення, проведеного 27.11.2013 та оформленого протоколом №5 від 28.11.2013, договір купівлі-продажу нежитлового приміщення від 29.11.2013 та визнати право власності на спірне нежитлове приміщення за територіальною громадою Тернопільської області в особі ОСОБА_1 обласної ради.

Присутній в судових засіданнях представник відповідачів за первісним позовом та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1 за первісним позовом проти первісних позовних вимог заперечує в повному обсязі з підстав викладених у відзивах на позовну заяву від 21.09.2017 (вх.№17434 від 22.09.2017), від 21.09.2017 (вх.№ 17435 від 22.09.2017), а також в доповненні до відзиву від 10.10.2017 (вх. №18378) та від 21.11.2017 (вх. №20809 від 24.11.2017).

Зокрема, зазначає, що приміщення за адресою м. Чортків, вул. Ринок, 8 перебувало у власності ОСОБА_2 міської ради, як до роздержавлення на підставі рішення від 26.09.1949 за №445 виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради, так і після, про що свідчать договори оренди комунального майна, у яких орендодавцем були комунальні підприємства, органом управління майном якого була ОСОБА_2 міська рада, а також знаходження спірного приміщення, в якому знаходиться аптека на балансі ЖЕК і з балансу ЖЕК на баланс аптеки не передавалось, акт ОСОБА_2 міжрайонної державної фінансової інспекції. Стверджує про те, що ОСОБА_2 міською радою та її виконавчим комітетом на законних підставах прийнято спірні рішення, проведено аукціон та укладено договір купівлі-продажу, не порушуючи при цьому законодавства України. Крім того зазначає, що постановою КМУ від 05.11.1991 № 311 "Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю" не передбачено передачу майна таких юридичних осіб, закладів охорони здоров'я, як аптеки від держави до комунальної власності, оскільки в даній постанові йдеться мова про аптечні склади, магазини аптечні та оптики.

При цьому, звертає увагу на те, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем за спірним договором купівлі-продажу, до якого ОСОБА_1 обласна рада, за захистом своїх прав, може звернутись лише з віндикаційним позовом на підставі ст.388 ЦК України, тому вважає, що права ОСОБА_1 обласної ради не підлягають захисту із застосуванням положень ст.ст. 215, 216 ЦК України. Вважає позовні вимоги за первісним позовом безпідставними та необґрунтованими. Просить суд в задоволенні первісного позову відмовити.

Також, 24.11.2017 представником відповідачів за первісним позовом подано заяву (вх.№ 20808 від 24.11.2017), в порядку ст. 267 Цивільного кодексу України, про застосування строку позовної давності до позовних вимог, які зазначені в заяві № 07-1224 від 03.11.2017 (вх.№ 19873 від 07.11.2017) про зміну предмета позову.

В обґрунтування даної заяви відповідачі за первісним позовом вказують на те, що про той факт, що оформлено право власності на приміщення за адресою м. Чортків, вул. Ринок, 8 А за ОСОБА_2 міською радою Тернопільської області, ОСОБА_1 обласна рада знала ще з 22.03.2012, даний факт підтверджується листом ОСОБА_1 обласної ради від 22.03.2012 № 08-465, який був направлений ОСОБА_2 міській раді та листом від 03.12.2012 № 1767, яким ОСОБА_2 міська рада просила ОСОБА_1 обласну раду надати необхідний пакет документів для проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 обласною радою. Отже, як зазначає представник відповідачів за первісним позовом, за додатковими позовними вимогами строк позовної давності почав перебіг з 03.12.2012 та сплив 03.12.2015.

Крім того, в матеріалах справи міститься заява № 01-24/265 від 11.02.2015 (вх.№ 5934 від 12.02.2015) ОСОБА_4 комітету ОСОБА_2 міської ради, а також заява № 01-24/360 від 25.02.2015 (вх.№ 6829 від 25.02.2015) ОСОБА_2 міської ради про застосування строку позовної давності до позовних вимог викладених у позовній заяві № 05/2/1-307 від 22.12.2014 (вх.№ 1 від 06.01.2015).

Одночасно із первісним позовом, предметом розгляду у даній справі є зустрічна позовна заява територіальної громади м. Чорткова в особі ОСОБА_2 міської ради та фізичної особи ОСОБА_3 від 15.11.2017 (вх.№ 711 від 16.11.2017), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів ОСОБА_4 комітету ОСОБА_2 міської ради до ОСОБА_1 обласної ради про визнання незаконними та скасування рішень ОСОБА_1 обласної ради від 26.12.1991 № 300 та від 16.07.1992 "Про комунальну власність області" в частині передачі майна центральної районної аптеки № 63 м. Чорткова з підвідомчими їй аптеками за №№ 62, 141, 4, 34, 58, 64, 86, 89, 101, 148 до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області.

Так, обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, позивачі вказують на те, що приміщення за адресою м. Чортків, вул. Ринок, 8 перебувало у власності ОСОБА_2 міської ради, як до роздержавлення, так і після, зокрема на підставі рішення від 26.09.1949 за № 445 виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради, яке було прийняте на підставі рішення ОСОБА_2 райвиконкому депутатів трудящих № 11 "Про проведення реєстрації домоволодінь, які належали місцевим радам, підприємствам, установам і приватним громадянам м. Чорткова" . Зазначають про те, що ОСОБА_1 обласна рада в період з 1992 по 2014 роки не провела державну реєстрацію права власності на спірний об'єкт нерухомості. Отже, даний факт, на думку позивачів за зустрічним позовом, свідчить про те, що у ОСОБА_1 обласної ради відсутні правовстановлюючі документи на спірне приміщення, що, у свою чергу, є підставою для визнання незаконними та скасування рішень ОСОБА_1 обласної ради від 26.12.1991 № 300 та від 16.07.1992 "Про комунальну власність області" в частині передачі майна центральної районної аптеки № 63 м. Чорткова з підвідомчими їй аптеками за №№ 62, 141, 4, 34, 58, 64, 86, 89, 101, 148 до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області в судовому порядку. Крім того, зазначають, що постановою КМУ від 05.11.1991 № 311 "Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю" не передбачено передачу майна таких юридичних осіб, закладів охорони здоров'я, як аптеки від держави до комунальної власності, оскільки в даній постанові йдеться мова про аптечні склади, магазини аптечні та оптики. Також в поясненнях до зустрічної позовної заяви від 06.12.2017 (вх.№21644 від 07.12.2017) зазначають, що рішенням ОСОБА_1 обласної ради від 14.05.1998 № 6 відмінено п.1 рішення ОСОБА_1 обласної ради від 16.07.1992 "Про комунальну власність області" в частині передачі об'єктів комунальної власності в управління облдержадміністрації, а тому правовий статус об'єктів, які зазначені в рішенні від 16.07.1992 не був визначений станом на 14.05.1998 і рішення "Про комунальну власність області" є тільки рішенням про передачу об'єктів в управління облдержадміністрації та не є правовстановлюючим документом, на підставі якого ОСОБА_1 обласна рада може оформити право власності на спірний об'єкт нерухомості за собою.

Відповідач за зустрічним позовом згідно відзиву на зустрічну позовну заяву від 23.11.2017 №07-1281 (вх.№ 20805 від 23.11.2017), доповнення до відзиву на зустрічну позовну заяву №07-1359 від 06.12.2017 (вх.№21636 від 07.12.2017), пояснення № б/н від 11.12.2017 (вх.№21952 від 11.12.2017) та прокурор згідно відзиву на зустрічну позовну заяву від 22.11.2017(вх.№ 20735 від 23.11.2017) проти зустрічних позовних вимог заперечують з підстав їх безпідставності та необгрунтовності.

Зокрема, зазначають, що згідно норм чинного законодавства правовий акт органу державної влади чи органу місцевого самоврядування може бути визнаний судом незаконним та підлягає скасуванню, якщо він не відповідає законові (суперечить актам цивільного законодавства) і порушує цивільні права або інтереси. Однак, оскаржувані рішення №300 від 26.12.1991 та рішення від 16.07.1992 "Про комунальну власність області" прийняті в межах наданих на час їх прийняття повноважень обласним Радам народних депутатів і на виконання Постанови Кабінету Міністрів України №311 від 05.11.1991 "Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)" виконавчим комітетом ОСОБА_1 обласної Ради народних депутатів прийнято рішення №300 від 26.12.1991 "Питання розмежування майна між комунальною власністю області, районів і м. Тернополя" і до переліку державного майна, що передається у комунальну власність областей у сфері охорони здоров'я, соціального забезпечення, включено аптечні склади, магазини аптечні та оптики та рішення від 16.07.1992 "Про комунальну власність області", яким затверджено перелік конкретних обєктів комунальної власності області, встановлено вичерпний перелік аптек, які віднесені до комунальної власності області до якого увійшла Центральна районна аптека №63 разом із підвідомчими аптеками м. Чорткова, зокрема аптека №64. Вказують на те, що "аптека №64" є власною назвою установи охорони здоров'я, яка здійснює роздрібну торгівлю лікарськими засобами. Наказом Міністерства охорони здоров'я України №114 від 22.06.1995, яким затверджено Перелік закладів охорони здоров'я, до його складу входять: аптека, аптечна база (склад), контрольно-аналітична лабораторія, база (склад) медичної техніки, магазин медичної техніки, магазин медичної оптики.

Вважають, що твердження позивачів за зустрічним позовом про те, що оскаржуваними рішеннями порушено їх право власності, оскільки приміщення аптеки №64 в м. Чорткові, вул. Ринок, 8, перебувало у власності ОСОБА_2 міської ради як до роздержавлення так і після, не ґрунтуються на вимогах закону, так як долучені до матеріалів справи письмові докази, згідно яких з 1981 по 2013 рік спірне приміщення обліковувалось житлово-комунальним підприємством м. Чорткова та надавалось в користування згідно договорів оренди та перебувало у власності ОСОБА_2 міської ради на підставі рішення виконкому від 20.09.1949 №445 не підтверджують виникнення права власності на спірне майно за ОСОБА_2 міською радою і реєстровий номер в Реєстровій книзі домоволодінь та довідка-характеристика БТІ не є правовстановлюючими документами, на що звернув увагу Вищий господарський суд України, повертаючи дану справу на новий розгляд. Вважають також безпідставними і твердження про те, що до власності області передано аптеку як юридичну особу, а не приміщення, в якому вона розміщена, оскільки із самої назви рішень від 26.12.1991 №300 та від 16.07.1992 вбачається, що йдеться про майно (будівлі тощо).

Крім того, згідно даних відзивів на зустрічну позовну заяву прокурор та ОСОБА_1 обласна рада заявляють про сплив позовної давності щодо заявлених за зустрічним позовом вимог, зокрема зазначають про те, що позивачі за зустрічним позовом пропустили строки позовної давності щодо оскарження рішення №300 від 26.12.1991 та рішення від 16.07.1992 "Про комунальну власність області", оскільки Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20.12.2011 внесені зміни до Цивільного кодексу України, а саме п.4 ч.1 ст. 268 ЦК України, якою було передбачено вимоги, на які позовна давність не поширюється, виключено, а прикінцевими та перехідними положеннями цього Закону передбачено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом (15.01.2012) особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Просять суд в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, представників сторін за первісним та за зустрічним позовами, всебічно та повно вивчивши зібрані у справі докази, з врахуванням вказівок, що містяться у постанові касаційної інстанції, які в порядку ст. 11112 ГПК України є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи, колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення первісного позову та відмову у зустрічному позові з наступних підстав.

Статтею 1 ГПК України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно зі ст. 2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів, а також прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією і законами України прав та законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені, зокрема юридичні особи, фізичні особи - підприємці, а суд шляхом вчинення провадження у справі здійснює захист осіб, права та охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Згідно з частиною 2 статті 21 ГПК України, позивачем є підприємства та організації, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права та охоронюваного законом інтересу.

Вимогами статті 121 Конституції України, Закону України "Про прокуратуру", статті 29 ГПК України на органи прокуратури покладається представництво інтересів громадян та держави в судах у випадках, визначених Законом. В силу статті 20 Закону України "Про прокуратуру" при виявленні порушень закону прокурор має право звертатись до суду в передбачених законом випадках. Підставами для представництва прокурором інтересів держави, згідно частини 2 статті 36-1 Закону, є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

При цьому, як вбачається із поданого позову заступник прокурора Тернопільської області звернувся до суду в інтересах держави в особі ОСОБА_1 обласної ради.

Відповідно до ч. 3 ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Як зазначає прокурор вибуття із комунальної власності майна поза волею органу місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади, порушує матеріально фінансову основу діяльності органу місцевого самоврядування, заподіює шкоду інтересам членів територіальної громади, а тому звернення прокурора до суду із даною позовною заявою спрямоване на повернення у власність територіальної громади області майна, яке вибуло незаконно з її власності нежитлове приміщення по вул. Ринок, 8 у м. Чорткові, в якому розміщувався структурний підрозділ ОСОБА_2 обласної комунальної центральної районної аптеки № 143 аптека № 64.

Враховуючи вищевикладене, розглянувши та оцінивши обґрунтування позовних вимог прокурора щодо порушення інтересів держави, суд вважає, що прокурор звернувся з даним позовом до суду в межах своїх повноважень визначених статтею 121 Конституції України та статтями 20, 36-1 Закону України "Про прокуратуру" та відповідно до правил встановлених ГПК України.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання постанов Верховної Ради УРСР від 08.12.1990 "Про порядок введення в дію Закону Української РСР "Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування" та від 26.03.1991 "Про введення в дію Закону Української РСР "Про власність", Кабінетом Міністрів України 05.11.1991 прийнято постанову № 311 "Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю", якою також затверджено перелік державного майна України, що передається у власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності).

Згідно цього переліку до власності областей передано, зокрема, житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів, житлово-експлуатаційні, житлово-комунальні, ремонтно-будівельні та інші організації, повязані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду, аптечні склади, магазини аптечні, інші місцеві підприємства, організації та установи, крім тих, що перебувають у відомчому підпорядкуванні.

Пунктом 3 вищевказаної постанови установлено, що розмежування майна між власністю областей, міст Києва та Севастополя і власністю районів, міст обласного підпорядкування, районів міст Києва та Севастополя провадиться облвиконкомами, Київським і Севастопольським міськвиконкомами з участю виконкомів нижчестоящих Рад народних депутатів; розмежування майна між власністю районів, міст обласного підпорядкування та власністю інших адміністративно-територіальних одиниць провадиться виконкомами районних і міських Рад народних депутатів з участю виконкомів районних у містах, міських районного підпорядкування, селищних і сільських Рад народних депутатів.

Керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 № 311, виконавчий комітет ОСОБА_1 обласної Ради народних депутатів прийняв рішення № 300 від 26.12.1991 "Питання розмежування майна між комунальною власністю області, районів і м. Тернополя", яким затвердив перелік державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), встановивши, що державне майно України, крім майна, яке належить до комунальної власності, є загальнодержавною (республіканською) власністю. Відповідно до затвердженого даним рішенням переліку майна до комунальної власності були передані, зокрема, аптечні склади, аптечні магазини.

16.07.1992 ОСОБА_1 обласна Рада народних депутатів ХХІ скликання прийняла рішення "Про комунальну власність області", яким затвердила перелік об'єктів комунальної власності області і передала їх в управління обласної державної адміністрації, передбачивши з цією метою в структурі адміністрації утворення відповідного органу. Цим рішенням встановлено, що комунальна власність області не може відчужуватися, передаватись в оренду, змінювати субєкта власності, використовуватись не за призначенням, перепрофільовуватись без згоди на те обласної Ради народних депутатів.

Відповідно до Переліку об'єктів комунальної власності області, що передаються в управління обласної державної адміністрації, до згаданого вище рішення, у розділі "Фармація" по Чортківському району зазначено Центральну району аптеку №63 разом з підвідомчими аптеками в тому числі і аптеку №64 м. Чортків.

Відповідно до довідки ОСОБА_1 обласної ради № 11-723/22-19 від 30.11.2001 основні засоби, технологічне обладнання, засоби вимірювання ОСОБА_2 обласної комунальної центральної районної аптеки № 63, розташованої за адресою м. Чортків, вул. Маковея, 7 та її структурних підрозділів, зокрема аптеки № 64 в м. Чорткові по вул. Ринок, 8, є спільною власністю територіальних громад області та надані їй в повне господарське відання і перебувають на її балансі.

Повноваження обласних Рад народних депутатів щодо прийняття вищезазначених рішень та набуття права комунальної власності було встановлено ст. ст. 5, 7, 52 Закону України "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", який був введений в дію відповідно до Постанови Верховної Ради України XII від 8 грудня 1990 року (втратив чинність 12.06.1997).

Формулювання тексту рішення ОСОБА_1 обласної Ради народних депутатів від 16 липня 1992 року "Про комунальну власність області" та додатку до нього здійснювалось відповідно до формулювання тексту переліку державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 листопада 1991 року №311.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність її набуття не встановлена судом.

ОСОБА_8 вище законодавча норма кореспондується також зі статтею 4 Цивільного кодексу Української PCP, згідно якої цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу PCP і Української PCP, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки.

Частиною шостою статті 86 Цивільного кодексу Української РСР (чинного на час прийняття рішення ОСОБА_1 обласної Ради народних депутатів від 16 липня 1992 року "Про комунальну власність області") визначено, що відносини власності регулюються Законом України "Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Отже, підстави набуття (припинення) права власності визначаються за законодавством, чинним на час виникнення відповідних правовідносин.

Статтею 10 Конституції Української Радянської Соціалістичної Республіки від 20.08.1978 року визначено, що основу економічної системи Української PCP становить соціалістична власність на засоби виробництва у формі державної (загальнонародної) і колгоспно-кооперативної власності.

У відповідності до статті 87 Цивільного кодексу Української PCP (в редакції 1963 року), соціалістичною власністю є: державна (загальнодержавна) власність; колгоспно-кооперативна власність; власність профспілкових та інших громадських організацій.

Статтею 89 Цивільного кодексу Української PCP встановлено, що державна власність - основна форма соціалістичної власності. Держава є єдиним власником всього державного майна.

Таким чином, до прийняття та введення в дію Закону України "Про власність" уся власність була загальнодержавною (республіканською), включаючи й житловий фонд, при цьому ради депутатів трудящих та їхні виконавчі комітети входили до системи органів державної влади.

Відповідно до ст. 4 Житлового кодексу України житловий фонд включав в себе жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд), жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх обєднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд), жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово - будівельних кооперативів).

Згідно із ст. 5 Житлового кодексу України державний житловий фонд перебував у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Таким чином, житловий будинок за адресою: вул. Ринок, 8 у м. Чорткові, який побудований до 1991 року та в якому розміщене спірне нежитлове приміщення аптеки, належав до державної власності, оскільки до того часу державна власність не розподілялась на загальнодержавну та комунальну власність, та перебував до роздержавлення у віданні ОСОБА_2 міської ради.

Поряд з цим, відповідно до постанови Ради Міністрів Української PCP № 926 30.12.1966 "Про заходи по дальшому поліпшенню торгівлі медикаментами, медичною апаратурою, предметами догляду за хворими та іншими медичними виробами" зобов'язано Міністерство охорони здоров'я УРСР, виконкоми обласних, Київської та Севастопольської міських Рад депутатів трудящихся розширити за рахунок нецентралізованих капітальних вкладень будівництво аптек і спеціалізованих магазинів медичної техніки, пристосування для цієї мети нежилих приміщень, а також виділення приміщень в перших поверхах житлових будинків.

У свою чергу, поняття комунальної власності адміністративно - територіальних одиниць та підстави її набуття передбачено ст. 7 Закону Української PCP "Про місцеві ради народних депутатів та місцеве самоврядування" від 07.12.1990 (втратив чинність у 12.06.1997), згідно якої до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць належить майно, яке передається безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, майно, яке створюється і купується органами місцевого самоврядування за рахунок належних їм коштів, а також майно, вказане в Законі України "Про власність".

Відповідно до статті 2 Закону Української PCP "Про власність" власність в Українській PCP виступає в таких формах: індивідуальна (особиста і приватна трудова), колективна, державна. Всі форми власності є рівноправними.

Згідно зі статтею 31 Закону України "Про власність" до державної власності в Україні належать загальнодержавна (республіканська) власність і власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність).

Відповідно до частин першої і другої статті 32 Закону України "Про власність" суб'єктом права загальнодержавної (республіканської) власності є держава в особі Верховної Ради України; суб'єктами права комунальної власності є адміністративно-територіальні одиниці в особі обласних, районних, міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

Перелік об'єктів комунальної власності, визначений ст. 35 Закону України "Про власність", відповідно до якої об'єктами права комунальної власності є майно, що забезпечує діяльність відповідних Рад і утворюваних ними органів; кошти місцевих бюджетів, державний житловий фонд, об'єкти житлово-комунального господарства; майно закладів народної освіти, культури, охорони здоров'я, торгівлі, побутового обслуговування; майно підприємств; місцеві енергетичні системи, транспорт, системи зв'язку та інформації, включаючи націоналізоване майно, передане відповідним підприємствам, установам, організаціям; а також інше майно, необхідне для забезпечення економічного і соціального розвитку відповідної території. У комунальній власності перебуває також майно, передане у власність області, району чи іншої адміністративно - територіальної одиниці іншими суб'єктами права власності.

У відповідності до ст.49 Закону України "Про власність", який діяв на час розмежування майна між загальнодержавною власністю та власністю адміністративно-територіальних одиниць, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, арбітражем, третейським судом.

Відповідно до Розділу І Переліку державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), затвердженого Постановою КМУ № 311, житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів, житлово-експлуатаційні, житлово-комунальні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов'язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду, підлягали передачі до комунальної власності областей.

Отже, на підставі вказаних норм законодавства та прийнятих рішень №300 від 26.12.1991 "Питання розмежування майна між комунальною власністю області, районів і м. Тернополя" та рішення від 16.07.1992 "Про комунальну власність області", в процесі розмежування державної та комунальної власності центральна районна аптека № 63 разом із підвідомчими аптеками, в тому числі аптека № 64, що розташована в м. Чорткові по вул. Ринок, 8, як об'єкт комунальної власності області, разом із основними засобами, технологічним обладнанням, засобами вимірювання, правомірно передана до комунальної власності територіальної громади Тернопільської області.

Розпорядженням ОСОБА_1 обласної державної адміністрації від 23.02.1998 року №70/14 було вирішено передати в оперативне управління Державній акціонерній компанії "Ліки України" аптечні заклади комунальної власності, в тому числі Центральну районну аптеку №63 м. Чортків.

Відповідно до Статуту державно-комунальної центральної районної аптеки № 63 Чортківського району Тернопільської області, затвердженого начальником управління майном області ОСОБА_1 обласної державної адміністрації № 4 від 23.01.1998, власником аптеки № 63 є ОСОБА_1 обласна рада, засновником управління майном області облдержадміністрації. Згідно р.1 Статуту державно-комунальна центральна районна аптека №63/надалі ЦРА №63/ охоплює мережу аптек, в т.ч. аптеку №64, які є її підвідомчими структурними підрозділами. ЦРА №63 є правонаступником центральної районної аптеки №63.

За розпорядженням Голови ОСОБА_1 обласної ради № 108 від 15.08.2003 здійснено реорганізацію ОСОБА_2 обласної комунальної центральної районної аптеки № 63 та державно-комунальної аптеки № 143 м. Чорткова шляхом злиття у ОСОБА_2 обласну комунальну центральну районну аптеку № 143.

Відповідно до Статуту ОСОБА_2 обласної комунальної центральної районної аптеки № 143, затвердженого розпорядженням Голови ОСОБА_1 обласної ради № 119 від 08.09.2003, власником і засновником аптеки № 143 є ОСОБА_1 обласна рада. За Статутом Центральна обласна комунальна районна аптека № 143 є обєктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області, до складу якої входять такі структурні підрозділи як, зокрема, аптека № 63 в м. Чорткові по вулиці Маковея, 7 та аптека № 64 в м. Чорткові по вул. Ринок, 8.

Таким чином, правовою підставою належності майна територіальній громаді області є рішення ОСОБА_1 обласної Ради народних депутатів від 16 липня 1992 року "Про комунальну власність області". За цим рішенням до спільної власності територіальної громади області віднесено майно центральної районної аптеки № 63 разом із підвідомчими аптеками, в тому числі, і аптека № 64, що розташована в м. Чорткові по вул. Ринок, 8.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 обласна Рада народних депутатів відповідно до вимог чинного законодавства у 1992 році набула право власності на аптеку №64 у м. Чортків по вул. Ринок, 8.

При цьому, оскільки законодавство, яке діяло на момент виникнення такого права власності, у тому числі Цивільний кодекс Української РСР, не передбачало обов'язкової його реєстрації, державна реєстрація права комунальної власності ОСОБА_1 обласної Ради народних депутатів на майно аптеки №64 у м. Чортків по вул. Ринок, 8 не була проведена.

Відповідно до ч.4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (із змінами, внесеними згідно із Законом № 5037-VI (5037-17) від 04.07.2012) права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про те, що право спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області в особі ОСОБА_1 обласної ради на нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення аптеки №64 у м. Чортків по вул. Ринок, 8, як таке, що виникло до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", є дійсним.

При цьому, суд зазначає, що правова позиція щодо набуття ОСОБА_1 обласною радою права власності на майно (також об'єкт аптеки) на підставі рішення ОСОБА_1 обласної Ради народних депутатів від 16 липня 1992 року "Про комунальну власність області" висловлена Вищим господарським судом України у справі № 921/648/14-г/6 постанова від 20.01.2016.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Частиною третьою статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України.

Відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", з набранням чинності цим Законом майно, яке до прийняття Конституції України у встановленому законодавством порядку передане державою до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць та набуте ними на інших законних підставах, крім майна, що відчужене у встановленому законом порядку, є комунальною власністю відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст. Майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні і обласні ради або уповноважені ними органи. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу.

За пропозицією сільських, селищних, міських рад районні, обласні ради повинні приймати рішення про передачу до комунальної власності відповідних територіальних громад окремих об'єктів, спільної власності територіальних громад, які знаходяться на їх території і задовольняють колективні потреби виключно цих територіальних громад.

Правовий режим майна спільної власності територіальних громад визначається законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 5 наведеної статті органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, тощо.

Отже, способом волевиявлення ради щодо здійснення правомочностей по володінню, користуванню та розпорядженню обєктами комунальної власності є прийняття нею відповідного рішення.

При цьому, суд звертає увагу на те, що законодавчими актами України, зокрема Конституцією України, Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" та іншими, не передбачено право міських рад та їх посадових осіб приймати рішення про перехід об'єктів загальнодержавної власності у комунальну власність.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 обласна рада не приймала жодних рішень щодо передачі до комунальної власності територіальної громади м. Чорткова в особі ОСОБА_2 міської ради спірного нежитлового приміщення у м. Чорткові по вул. Ринок, 8, загальною площею 141,7 кв.м, що і не заперечується ОСОБА_2 міською радою.

Однак, в порушення вищезазначених законодавчих норм, виконавчий комітет ОСОБА_2 міської ради приймає рішення №111 від 29.02.2012, яким вирішено оформити право власності на нежитлове приміщення в м. Чорткові по вул. Ринок, 8, загальною площею 141,7 кв.м, за територіальною громадою м. Чорткова в особі ОСОБА_2 міської ради.

Листом від 05.03.2012 №113, ОСОБА_2 обласне комунальне міжрайонне бюро технічної інвентаризації відмовило ОСОБА_2 міській раді в реєстрації права власності, посилаючись на те, що за рішеннями облради 1992 року даний обєкт, в якому розміщувався структурний підрозділ ОСОБА_2 обласної комунальної центральної районної аптеки №143 - аптека №64, належить до спільної власності територіальної громади Тернопільської області (копія листа наявна в матеріалах справи).

22.03.2012, 19.09.2012 та 29.11.2012 ОСОБА_1 обласна рада зверталась із відповідними листами (копії листів містяться в матеріалах справи) до ОСОБА_2 міського голови з проханням надати документи, що стали підставою для прийняття рішення ОСОБА_4 комітетом ОСОБА_2 міської ради №111 від 29.02.2012. Оскільки, зазначене приміщення знаходиться на балансі ОСОБА_2 обласної комунальної центральної районної аптеки №143 і в ньому розміщений структурний підрозділ даної аптеки аптека №64, яка є обєктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області (комунальною власністю області) згідно з рішенням ОСОБА_1 обласної ради народних депутатів від 16.17.1992 "Про комунальну власність області".

Незважаючи на зазначені вище листи ОСОБА_1 обласної ради, ОСОБА_2 міська рада приймає рішення №742 від 24.12.2012 "Про затвердження Переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Чорткова, які підлягають приватизації у 2013 році", яким затверджено перелік обєктів комунальної власності м.Чорткова, які підлягають приватизації у 2013 році згідно додатка, в який включено спірне приміщення.

При цьому, у додатку адресу, за якою знаходиться згадане приміщення у м. Чорткові, зазначено не вул.Ринок,8, а вул.Ринок,8-А.

Надалі, рішенням №747 від 24.12.2012 "Про затвердження способу продажу об'єктів комунальної власності м. Чорткова, які підлягають приватизації у 2013 році" ОСОБА_2 міською радою затверджено Перелік об'єктів комунальної власності м. Чорткова, які підлягають приватизації, шляхом продажу на аукціоні згідно додатка №1, в який включено спірне приміщення.

При цьому, адресу, за якою знаходиться згадане приміщення у м. Чорткові, зазначено вул.Ринок,8.

Пізніше, а саме - 26.12.2012, рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради № 778 "Про присвоєння поштової адреси на нежитлове приміщення в м. Чорткові по вул. Ринок, 8-А, загальною площею 141,7 кв.м", вирішено "Присвоїти поштову адресу на нежитлове приміщення в м. Чорткові по вул. Ринок,8-А загальною площею 141,7 кв.м".

Також, з метою оформлення права власності на вказане нежитлове приміщення за територіальною громадою м. Чортків в особі ОСОБА_2 міської ради, виконкомом ОСОБА_2 міської ради приймає рішення № 55 від 20.03.2013 "Про оформлення права власності на нежитлове приміщення в м. Чорткові по вул. Ринок, 8-А, загальною площею 141,7 кв.м. Власник Територіальна громада м. Чорткова в особі ОСОБА_2 міської ради".

На підставі вказаного вище рішення, державним реєстратором речових прав Чортківського району 29.04.2013 оформлено свідоцтво на право власності на нежитлове приміщення в м.Чорткові по вул.Ринок,8-А, загальною площею 141,7кв.м. за ОСОБА_2 міською радою.

27.11.2013 виконавчим комітетом ОСОБА_2 міської ради проведено аукціон з продажу нежитлового приміщення загальною площею 141,7 кв.м в м. Чорткові по вул. Ринок, 8-А, оформлений протоколом № 5 від 28.11.2013, за результатами якого переможцем з придбання вказаного приміщення з остаточною вартістю його продажу 669 816,00 грн визнано ОСОБА_3

За наслідками проведення аукціону з продажу нежитлового приміщення, що знаходиться у м. Чорткові Тернопільської області, вул. Ринок, будинок 8-А, 29.11.2013 між територіальною громадою м. Чорткова в особі ОСОБА_2 міської ради (продавцем) та ОСОБА_3 (покупцем) укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, яке підлягає продажу на аукціоні, відповідно до умов якого продавець зобовязується передати у власність покупцю нежитлове приміщення, що знаходиться у м. Чорткові Тернопільської області, вул. Ринок, будинок 8-А, а покупець - прийняти вказаний обєкт і сплатити ціну відповідно до умов, передбачених договором.

Факт передачі Продавцем та прийняття Покупцем нежитлового приміщення загальною площею 141,7 кв.м підтверджуються актом прийому-передачі № 06 від 31.12.2013.

Отже, як вбачається із наведеного вище, ОСОБА_2 міська рада, вважаючи себе власником майна нежитлового приміщення в м. Чорткові по вул. Ринок, 8, реалізовує правомочності, що виникають із змісту права власності - розпоряджається майном, тобто приймає ряд рішень та в подальшому відчужує майно.

Правом власності згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

При цьому, ОСОБА_2 міська рада, в процесі розгляду даної справи, обґрунтовуючи правові підстави набуття права власності за територіальною громадою м.Чорткова посилається на договори оренди, знаходження спірного приміщення на балансі ОСОБА_2 ЖЕК, ОСОБА_2 міжрайонної державної фінансової інспекції, рішення виконкому ОСОБА_2 міської ради депутатів трудящих від 20.09.1949 № 445, а також вказує на те, що ОСОБА_1 обласна рада не надала ОСОБА_2 міській раді необхідного пакету документів для проведення державної реєстрації права власності за територіальною громадою області, які ОСОБА_2 міська рада просила надати листом від 03.12.2012 № 1767 та не провела державну реєстрацію права власності на спірний об'єкт нерухомості, даний факт, на думку відповідачів 1 та 2 за первісним позовом, свідчить про те, що у ОСОБА_1 обласної ради відсутні правовстановлюючі документи на спірне приміщення, що також слугувало підставою для прийняття ОСОБА_2 міською радою спірних рішень.

Втім, суд зазначає, що договір оренди нежитлового приміщення, що розташоване за адресою вул. Ринок, 8 у м. Чортків, де розміщена аптека № 64, від 26.10.2002 укладений між ОСОБА_2 обласною комунальною центральною районною аптекою №63 (орендар) та договори від 02.01.2004, 27.01.2005, 01.01.2006, 03.01.2007, 03.09.2007, 03.01.2008, 05.01.2009, 04.01.2010 укладені ОСОБА_2 обласною комунальною центральною районною аптека № 143 (орендар) та комунальними підприємствами, органом управління майном якого є ОСОБА_2 міська рада, як орендодавцями, згідно яких орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове користування (оренду) з правом викупу нежитлове приміщення, яке перебуває у комунальній власності міста та знаходиться на балансі у орендодавця, не можуть слугувати належними доказами, що підтверджують право власності територіальної громади м. Чорткова, з огляду на таке.

Так, у пункті 7 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України від 02.04.1994 №02-5/225 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з судовим захистом права державної власності" зазначено, що вирішуючи спори, пов'язані з визнанням права власності, слід виходити з того, що знаходження майна на балансі підприємства (організації) ще не є безспірною ознакою його права власності. Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов'язань на конкретну дату. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства. Отже, не має правовстановлюючого значення.

Те, що приміщення аптеки здавалось комунальним підприємством, органом управління майном якого є ОСОБА_2 міська рада в оренду аптекам власником, яких є позивач, також не може слугувати доказом правомірності належності вказаного майна територіальній громаді м. Чорткова, оскільки договори оренди, незалежно від правильності уявлення сторін договору оренди про правовий режим приміщення аптеки, не можуть змінювати однозначно виражене у рішенні від 16.07.1992 "Про комунальну власність області" волевиявлення обласної ради народних депутатів, спрямоване на передачу оспорюваного майна у власність області.

Необґрунтованими суд вважає і посилання представника відповідачів за первісним позовом, на ОСОБА_2 міжрайонної державної фінансової інспекції від 20.03.2014, складений за наслідками позапланової ревізії окремих питань фінансово господарської діяльності ОСОБА_2 міської ради за період з 01.01.2002 по 01.02.2014. ОСОБА_8 не може бути належним і допустимим доказом підтвердження права власності на спірне приміщення за ОСОБА_2 міською радою, в розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, оскільки акт перевірки є документом, який лише підтверджує факт проведення перевірки, містить доказову інформацію про виявлені правопорушення та може братись до уваги судом під час вирішення спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акту.

Статтею 2 Закону України "Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні", визначено, що ревізія, проведена на вимогу органу дізнання, є методом документального контролю за фінансово-господарською діяльністю підприємства, установи, організації, додержання законодавства з фінансових питань, достовірність обліку і звітності, способом документального виявлення недостач, розтрат, присвоєння, крадіжок коштів і матеріальних цінностей, запобігання фінансовим зловживанням. Мета такої ревізії - за ревізованими документами встановити, чи законні й доцільні проведені підприємством операції, чи свідчать вони про нестачі, розтрати, привласнення грошових коштів і матеріальних цінностей, інші господарські злочини та фінансові зловживання. Інколи паралельно (і дуже зрідка самостійно) можуть ставитися завдання і щодо перевірки законності тих чи інших операцій і правильності ведення бухгалтерського обліку (у випадках, коли це може стосуватися фактів розкрадання та інших економічних злочинів.

Таким чином, акт перевірки органу контролю не є документом, який підтверджує чи спростовує право власності територіальної громади міста Чорткова на спірне приміщення.

Також, не заслуговують на увагу і твердження представника ОСОБА_2 міської ради, що до комунальної власності області передано аптеку, як юридичну особу, а не приміщення, в якому вона розміщена, з огляду на те, що рішенням ОСОБА_1 обласної Ради від 16.07.1992 "Про комунальну власність області" передбачено передачу саме майна від держави у комунальну власність області, що має місце і в даному випадку.

Поряд з цим, суд зазначає, що ні згаданим рішенням ОСОБА_1 обласної Ради від 16.07.1992 "Про комунальну власність області", ні будь-якими іншими нормативними актами, що діяли у період 1991-1992 роках, не передбачено передачу окремо майна юридичної особи та самої юридичної особи, отже при передачі аптеки № 64 із державного підпорядкування у обласне відбулась і передача майна, в тому числі і приміщення в якому вона здійснювала діяльність.

Також, суд звертає увагу і на те, що із самої назви рішень від 26.12.1991 № 300 "Про розмежування майна між комунальною власністю області, районів і м. Тернополя" та від 16.07.1992 "Про комунальну власність області" та їх змісту вбачається, що у них йдеться про об'єкти і майно.

Доводи представника ОСОБА_2 міської ради про те, що у переліку до згаданого вище рішення зазначено, що передається аптека №64 в м. Чорткові, однак не зазначено, що вона знаходиться по вул. Ринок, 8, а тому не виключає, що у переліку йдеться про інше приміщення аптеки №64, суд вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи, а саме: технічним паспортом на будівлю (складеного 23 грудня 1981 року), паспортом аптеки № 64 (виготовленого у радянські часи) та статутом ОСОБА_2 обласної комунальної центральної аптеки № 143 (аптека № 64 є структурним підрозділом) затвердженого розпорядженням Голови ОСОБА_1 обласної ради № 119 від 08.09.2003, у яких місцезнаходження аптеки зазначено м. Чортків, вул Ринок, 8.

Будь яких інших доказів, які б засвідчували, що аптека № 64 здійснювала діяльність в іншому приміщенні, окрім як в приміщенні за адресою м. Чортків, вул Ринок, 8, в матеріалах справи не міститься.

Крім того, суд зазначає, що відсутність в документах архівного фонду Виконкому ОСОБА_1 обласної ради народних депутатів, згідно довідки Державного архіву Тернопільської області №440/04-11 від 11.12.2017, актів прийому-передачі у комунальну власність згідно з переліком майна, яке перебуває у загальнодержавній (республіканській) власності на виконання рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 обласної ради народних депутатів від 26 грудня 1991 року №300 "Питання розмежування майна між комунальною власністю областей, районів і м. Тернополя" та рішення ОСОБА_1 обласної Ради народних депутатів "Про комунальну власність області" від 16.07.1992, про витребування яких просила представник ОСОБА_2 міської ради в судовому засіданні 07.12.2017, не є беззаперечним доказом того, що передача майна не відбулася, адже перехід права власності з загальнодержавної до комунальної закон пов'язує з такою обовязковою обставиною, як відповідне волевиявлення на зазначену передачу, як суб'єкта комунальної власності - ОСОБА_1 обласної ради, так і Кабінету Міністрів України.

Також і відсутність, документів, що підтверджують проведення інвентаризації при передачі об'єктів комунальної власності області, визначених у переліку (додаток до рішення обласної Ради народних депутатів від 16.07.1992) в т.ч аптеки № 64, та доказів передачі на баланс приміщення за адресою м. Чортків вул.Ринок,8 під час реорганізації ОСОБА_2 обласної комунальної центральної районної аптеки № 63 та державної комунальної аптеки № 143 м. Чорткова, не дають підстав вважати, що таке приміщення не перейшло до комунальної власності області, оскільки, в самому переліку зазначено балансову та залишкову вартість основних засобів виробництва, що в свою чергу вказує на те, що інвентаризація (перевірка і контроль наявності, складу, стану та відповідності майна даним бухгалтерського обліку) проводилась, а сам факт передачі майна з балансу на баланс, форми власності на нього не змінив би, навіть при наявності і акту прийому-передачі.

Не заслуговують на увагу та критично оцінюються судом твердження представника відповідача-1 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору за первісним позовом, як на підставу, яка слугувала прийняттю спірних рішень і не подання ОСОБА_1 обласною радою документів для прийняття ОСОБА_2 міською радою відповідного рішення та оформлення свідоцтва про право власності за територіальною громадою області на приміщення, що знаходиться за адресою вул. Ринок, 8 у м. Чортків, про що ОСОБА_2 міська рада інформувала ОСОБА_1 обласну раду листом від 03.12.2012 № 1767 у відповідь на лист ОСОБА_1 обласної ради №08-1663 від 27.11.2012, оскільки сам факт не подання таких документів з 2012 року до моменту звернення до суду, не призводить до автоматичного набуття права власності на спірне приміщення територіальною громадою м. Чорткова та не наділяє ОСОБА_2 міську раду провомочностями, що належать власнику.

В той же час, у матеріалах справи, наявна копія ухвали Чортківського районного суду від 22.10.2014 у справі №608/1939/14-к, по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України (складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів).

Інкриміновані дії полягали в тому, що ОСОБА_9 внесла завідомо неправдиві відомості в Перелік обєктів комунальної власності територіальної громади м. Чорткова, які підлягатимуть приватизації у 2013 році, затверджений рішенням ОСОБА_2 міської ради №742 від 24.12.2012 року. Вказавши невірну адресу нежитлового приміщення в м. Чорткові. А саме: замість вул. Ринок,8 зазначила - Ринок,8А.

Адресу по вул. Ринок, 8А обєкту було присвоєно тільки 26.12.2012, згідно рішення виконкому ОСОБА_2 міської ради за №778, тобто через два дні після затвердження рішенням ОСОБА_2 міської ради №742 від 24.12.2012 Переліку обєктів комунальної власності територіальної громади м. Чорткова, які підлягатимуть приватизації у 2013 році.

Після цього, ОСОБА_9 будучи головою житлової комісії, сприяла прийняттю виконкомом ОСОБА_2 міської ради рішення від 20.03.2013 №55, за яким оформлено право власності на нежитлове приміщення площею 141,7 кв.м у м. Чорткові по вул. Ринок,8-А за територіальною громадою м. Чорткова в особі ОСОБА_2 міської ради.

В подальшому, ці дії призвели до відчуження обєкта в процесі приватизації (на аукціоні), чим комунальній власності області спричинено збитки в сумі - 669 816,00 грн (ціна продажу приміщення ОСОБА_2 міською радою).

Ухвалою районного суду дане кримінальне провадження закрито, у зв'язку із зміною обстановки ст.48 КК України (діяння втратило суспільну небезпеку), оскільки рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради від 15.10.2014 вирішено отримані кошти в сумі 669 816,00 грн від реалізації приміщення за адресою м. Чортків вул. Ринок, 8 зарахувати на рахунок ОСОБА_1 обласної ради. Ухвала набрала законної сили.

Між тим, суд зазначає, що встановлені в ході судового розгляду кримінального провадження, обставини щодо незаконності дій та вини ОСОБА_9 (спеціаліста з приватизації ОСОБА_2 міської ради), також свідчать про незаконність спірних рішень, що в подальшому призвели до неправомірного відчуження приміщення, яке знаходиться у м. Чорткові по вул.Ринок,8.

Поряд з цим, судом не беруться до уваги твердження представника відповідача 1 про те, що згідно технічного паспорта на будівлю складеного 23 грудня 1981 року (копія в матеріалах справи), даній будівлі аптеки була присвоєна адреса вул. Ринок, 8 з літерою "А", ще до прийняття рішення виконавчим комітетом ОСОБА_2 міської ради №778 від 26.12.2012, оскільки це не доводить правомірність прийняття останнього.

Також, суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_2 міської ради про те, що ще до прийняття ОСОБА_2 міською радою рішення № 55 від 20.03.2013 "Про оформлення права власності на нежитлове приміщення в м. Чорткові по вул. Ринок, 8-А, загальною площею 141,7 кв.м. Власник Територіальна громада м. Чорткова в особі ОСОБА_2 міської ради" та проведення державної реєстрації права власності за міською радою на нежитлове приміщення площею 141,7 кв.мпо вул. Ринок, 8-А у м. Чорткові, дане приміщення, як складова частина будинку, перебувало у власності ОСОБА_2 міської ради на підставі рішення виконкому ОСОБА_2 міської ради депутатів трудящих від 20.09.1949 № 445, що підтверджується реєстровим номером 683 в Реєстровій книзі домоволодінь, належних міській раді депутатів трудящих, та довідкою-характеристикою ОСОБА_2 обласного комунального БТІ за № 4539 від 12.10.1992, в якій вказано, що 29.08.1949 ОСОБА_2 міській раді видано свідоцтво про право власності на приміщення у м. Чорткові по вул. Ринок, 8 на цілу будівлю, оскільки зазначені вище обставини не підтверджують виникнення права власності на спірне майно за ОСОБА_2 міською радою, так як реєстровий номер в Реєстровій книзі домоволодінь та довідка-характеристика БТІ, не є правовстановлюючими документами.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до Розділу І Переліку державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), затвердженого Постановою КМУ № 311, житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів, житлово-експлуатаційні, житлово-комунальні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов'язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду, підлягали передачі до комунальної власності областей.

Відповідно до ст. 4 Житлового кодексу України житловий фонд включав в себе жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд), жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх обєднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд), жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово - будівельних кооперативів).

Згідно із ст. 5 Житлового кодексу України державний житловий фонд перебував у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Таким чином, житловий будинок за адресою: вул.Ринок, 8 у м. Чорткові, який побудований до 1991 року та в якому розміщене спірне нежитлове приміщення аптеки, належав до державної власності, оскільки до того часу державна власність не розподілялась на загальнодержавну та комунальну власність, та перебував до роздержавлення у віданні ОСОБА_2 міської ради.

Також, твердження представника ОСОБА_2 міської ради про те, що аптека №64 не могла бути передана до комунальної власності ОСОБА_1 обласної ради тому, що постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 №311, на виконання якої прийняті рішення від 26.12.1991 № 300 "Про розмежування майна між комунальною власністю області, районів і м. Тернополя" та від 16.07.1992 "Про комунальну власність області", не передбачено передачу майна таких юридичних осіб, закладів охорони здоров'я, як аптеки від держави до комунальної власності, оскільки в даній постанові мова йде про аптечні склади, магазини аптечні та оптики, суд вважає помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до наказу МОЗ України №114 від 22.06.1995 (втратив чинність на підставі наказу МОЗ України № 385 від 28.10.2002) та наказу МОЗ України № 385 від 28.10.2002 "Про затвердження переліків закладів охорони здоров'я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров'я", надано визначення аптеки, як закладу охорони здоров'я, основним завданням якого є забезпечення населення, закладів охорони здоров'я, підприємств, установ і організацій лікарськими засобами і виробами медичного призначення.

Згідно фармацевтичної енциклопедії аптека є закладом охорони здоровя, що функціонує на підставі ліцензії і в якому здійснюється роздрібна реалізація лікарськими препаратами, виробів медичного призначення та інших товарів, виготовлення лікарських препаратів за правилами, встановленими чинним законодавством, завданням якої є своєчасне забезпечення населення якісною фармацевтичною допомогою згідно з чинним законодавством та міжнародними стандартами, функції аптеки полягають у виготовлені ліків за індивідуальними рецептами та вимогами лікувально-профілактичних закладів; реалізація рецептурних та безрецептурних ліків та виробів медичного призначення населенню та лікувально-профілактичним закладам, іншим організаціям і підприємствам відповідно до нормативних актів; надання першої медичної допомоги та відпуск лікарських препаратів та виробів медичного призначення за пільговими та безоплатними рецептами.

Що стосується аптечного магазину як закладу охорони здоров'я, то основною метою діяльності останнього є відпуск медичного інструментарію, устаткування та інших медичних виробів лікувально-профілактичним закладам, а також продаж населенню готових лікарських засобів, дозволених до відпуску без рецепта, виробів медичного призначення (згідно Типового статуту аптечного магазину, затвердженого наказом МОЗ України від 17 березня 1993 року № 49 "Про затвердження типових статутів (положень) фармацевтичних закладів").

Разом з тим, як вбачається із долученого до матеріалів справи копії Статуту державно-комунальної центральної районної аптеки №63 Чортківського району Тернопільської області (ЦРА №63), затвердженого ОСОБА_2 районною державною адміністрацією за №31 30.01.1998, в загальних положеннях якого зазначено, що державно-комунальна центральна районна аптека №63 Чортківського району Тернопільської області охоплює мережу районних аптек, в тому числі, аптеки №64, власником ЦРА №63 є обласна рада. Головною метою діяльності ЦРА №63 є забезпечення населення, прикріплених лікувальних установ охорони здоров'я, аптек, аптечних пунктів та підприємств, організацій медико-фармацевтичною продукцією лікарськими засобами, виробами медичного призначення, лікарськими травами, предметами догляду за хворими. В п.2.2 Статуту визначено, що предметом діяльності аптек є здійснення роздрібної реалізації медичних виробів, виготовлення, відпуск ліків за рецептами, гуртова реалізація медикаментів, реалізація населенню лікарських засобів, дозволених без рецептів, а також засобів санітарії, гігієни по догляду за хворими, предметів косметичних, перев'язочних матеріалів, товарів медичного призначення, здійснення торгово-посередницької діяльності, виїзної торгівлі та інше.

Також Статутом ОСОБА_2 обласної комунальної центральної районної аптеки №143, затвердженим головою ОСОБА_1 обласної ради згідно розпорядження №119 від 08.09.2003 (копія якого знаходиться в матеріалах справи), до складу якої ввійшла аптека №64 м. Чортків, вул. Ринок, 8, визначено в п. 1.3. основне завдання ЦРА №143, як закладу охорони здоров'я - забезпечення населення, лікувально-профілактичних закладів, підприємств, установ, організацій лікарськими засобами і виробами медичного призначення та згідно п. 3.2. предметом діяльності аптеки є, зокрема, забезпечення населення медикаментами та виробами медичного призначення, виготовлення, контроль, реалізація ліків та засобів медичного призначення населенню, закладам охорони здоров'я, іншим установам інше.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № сформованого на запит суду 11.12.2017 основним видом економічної діяльності ОСОБА_2 обласної комунальної центральної районної аптеки №143 є роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах.

Отже, з огляду на вищезазначене, суд вважає, що як державно-комунальній центральній районній аптеці №63 Чортківського району Тернопільської області (в 2003 році реорганізована шляхом злиття у ОСОБА_2 обласну комунальну центральну районну аптеку № 143), так і ОСОБА_2 обласній комунальній центральній районній аптеці №143 (до складу якої входить аптека №64) притаманні всі вищенаведені функції, що в загальному зводяться до забезпечення та реалізації лікарських засобів та виробів медичного призначення, і які притаманні як аптекам в цілому, так і магазину аптечному.

А тому, суд дійшов висновку, що незалежно від назви закладу "аптека" чи "аптечний магазин" його функції щодо реалізації лікарських засобів та забезпечення виробами медичного призначення не змінюються. Відтак, назва закладу охорони здоров'я в даному випадку аптека № 64 не впливає на законність рішень спрямованих на передачу майна аптеки з державної власності у комунальну.

Безпідставним є також і посилання відповідачів за первісним позовом на відсутність права власності у ОСОБА_1 обласної ради на інші приміщення аптек в м. Чорткові, оскільки це не стосується предмету спору у даній справі.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що про неправомірність оспорюваних рішень ОСОБА_2 міської ради та її виконавчого комітету свідчить і послідовність їх прийняття, оскільки згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, однак відповідач 1 за первісним позовом в першу чергу, а саме: 24.12.2012 приймає рішення №742 "Про затвердження Переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Чорткова, які підлягають приватизації у 2013 році" та рішення №747 "Про затвердження способу продажу об'єктів комунальної власності м.Чорткова, які підлягають приватизації у 2013 році", 26.12.2012 рішення № 778 "Про присвоєння поштової адреси на нежиле приміщення в м. Чорткові по вул. Ринок. 8-А, загальною площею 141,7 кв.м" і аж тільки 20.03.2013 ОСОБА_2 міська рада приймає, як встановлено вище за відсутності визначених законом підстав, рішення № 55 "Про оформлення права власності на нежитлове приміщення в м. Чорткові по вул. Ринок, 8-А, загальною площею 141,7 кв.м. Власник Територіальна громада м. Чорткова в особі ОСОБА_2 міської ради".

Отже, всупереч вимогам ст.33-34 ГПК України, ні ОСОБА_2 міська рада, а ні її виконавчий комітет належних доказів перебування спірного приміщення у комунальній власності міста Чорткова суду не надали.

Відповідно до ст.21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст.393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ч.10 ст.59 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Як зазначив Вищий арбітражний суд України в своєму роз'ясненні від 26.01.2000 №02-5/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Відсутність факту такого порушення виключає правові підстави для задоволення позову про визнання акту державного чи іншого органу недійсним.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що рішення ОСОБА_2 міської ради №742 від 24.12.2012 "Про затвердження Переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Чорткова, які підлягають приватизації у 2013 році", рішення ОСОБА_2 міської ради №747 від 24.12.2012 "Про затвердження способу продажу об'єктів комунальної власності м. Чорткова, які підлягають приватизації у 2013 році", рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради № 778 від 26.12.2012 "Про присвоєння поштової адреси на нежиле приміщення в м. Чорткові по вул. Ринок, 8-А, загальною площею 141,7 кв.м, рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради № 55 від 20.03.2013 "Про оформлення права власності на нежитлове приміщення в м. Чорткові по вул. Ринок, 8-А, загальною площею 141,7 кв.м. Власник Територіальна громада м. Чорткова в особі ОСОБА_2 міської ради", порушують права ОСОБА_1 обласної ради, прийняті за відсутності правових підстав, оскільки ОСОБА_2 міською радою не набуто на законних підставах право власності на спірне майно, при цьому суд констатує, що згода на відчуження нежитлового приміщення в м.Чорткові по вул.Ринок,8, загальною площею 141,7 кв.м ОСОБА_1 обласною радою ОСОБА_2 міській раді не надавалася та відповідне рішення ОСОБА_1 обласною радою не приймалося, відповідно ОСОБА_2 міська рада не була власником спірного приміщення та не мала права розпоряджатися спірним майном, відтак, у відповідача 1 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1 були відсутні правові підстави для прийняття зазначених вище рішень.

За даних обставин, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування та його виконавчого органу є правомірними та обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи, а тому підлягають до задоволення, при цьому рішення №742 від 24.12.2012 "Про затвердження Переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Чорткова, які підлягають приватизації у 2013 році", рішення ОСОБА_2 міської ради №747 від 24.12.2012 "Про затвердження способу продажу об'єктів комунальної власності м. Чорткова, які підлягають приватизації у 2013 році" лише в частині, що стосуються нежитлового приміщення в м. Чорткові по вул. Ринок, 8, 8-А, зазначених в додатках за порядковим номером 12.

У зв'язку з цим, зважаючи, що оспорювані результати проведеного аукціону з продажу нежитлового приміщення у якому знаходиться структурний підрозділ ОСОБА_2 обласної комунальної центральної районної аптеки №143 - аптека №64 і яке належить до обєктів комунальної власності Тернопільської області та договір купівлі продажу нежитлового приміщення від 29.11.2013, укладеного між територіальною громадою міста Чорткова в особі ОСОБА_2 міської ради та ОСОБА_3 засновані, як встановлено вище, за відсутності правових підстав на незаконних рішеннях, відтак, підлягають визнанню недійсним в судовому порядку.

При цьому, суд критично оцінює твердження представника ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_3, яка є стороною договору купівлі-продажу від 29.11.2013 спірного нежитлового приміщення є добросовісним набувачем, а тому права особи (в даному випадку ОСОБА_1 обласної ради), яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача на підставі ст. 215, 216 ЦК України, так як дані правовідносини носять зобовязальний характер і їх захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову на підставі ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати це майно у добросовісного набувача, з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до п.1 ст. 207 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції, може бути на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або частково.

Згідно ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно положень ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не спричиняє юридичних наслідків для сторін, чи то будь-яких інших осіб, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Аналізуючи положення ч. 3 ст. 216 ЦК України, вбачається, що наслідки недійсності правочину передбачені ч. 1 та 2 ст. 216 ЦК не є виключними і законом можуть встановлюватись особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів, зокрема ст. 388 ЦК України передбачена можливість виділити віндикацію, як особливий (спеціальний) правовий наслідок недійсності правочину та спеціальний спосіб захисту права власності, що може застосовуватися власником майна, зокрема, з метою повернення майна в натурі, переданого за недійсним правочином.

Так, якщо майно передане власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваним, то позов про визнання правочину недійсним та (або) про застосування наслідків недійсності правочину має предявлятися тоді, коли майно залишається у набувача, а якщо ж набувач, який набув майно за недійсним правочином, надалі відчужив таке майно іншій особі, потрібно звертатися з віндикаційним позовом із вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Таким чином, в даному випадку права позивача за вимогою про визнання недійсним договору, підлягають захисту саме із застосуванням положень ст.ст.207, 215 ЦК України.

Щодо позовної вимоги про визнання права власності на нежитлове приміщення в м. Чорткові по вул. Ринок, 8(8-А), загальною площею 141,7 кв.м за територіальною громадою Тернопільської області в особі ОСОБА_1 обласної ради, суд відзначає таке.

На виконання рішення постійної комісії ОСОБА_1 обласної ради з питань соціально-економічного розвитку, промислової політики, транспорту та зв'язку, інвестицій, підприємництва, зовнішньоекономічної діяльності від 09.11.2012 №1556 "Про виготовлення свідоцтв на право власності за ОСОБА_1 обласною радою на приміщення, що перебувають на балансі ОСОБА_2 обласної центральної районної аптеки №143", ОСОБА_1 обласна рада листом від 27.11.2012 № 08-1663 звернулася до ОСОБА_2 міської ради у якому просила прийняти рішення та оформити свідоцтво про право власності за ОСОБА_1 обласною радою на будівлі та споруди спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області, що знаходяться за адресою вул.Ринок, 8 у м.Чортків, листом від 03.12.2012 № 1767 ОСОБА_2 міська рада відмовила у прийнятті відповідного рішення, посилаючись на те, що для прийняття такого рішення потрібно подати на розгляд виконавчого комітету пакет документів передбачений Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно затверджених наказом Міністерства юстиції України.

Матеріали справи не містить доказів визнання відповідачами позовних вимог заступника прокурора в особі ОСОБА_1 обласної ради, в тому числі і права власності ОСОБА_1 обласної ради на нежитлове приміщення в м. Чорткові по вул. Ринок, 8 (8-А), загальною площею 141,7 кв.м, отже відповідач -1 не визнає права власності позивача на спірний об'єкт, а спір з даного приводу не є врегульованим.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

В силу статті 20 ГК України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів; права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання наявності або відсутності прав; при цьому порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Згідно частини 1 статті 15 ЦК України, особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. При цьому в статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Отже, виходячи зі змісту ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

У рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004 Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Главою 24 Цивільного кодексу України встановлені способи набуття права власності.

Частиною 1 статті 386 Цивільного кодексу України встановлено, що: держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Стаття 316 Цивільного кодексу України визначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Нормами статті 392 Цивільного кодексу України передбачено, що: власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також: у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Із змісту положень статті 392 Цивільного кодексу України слідує, що: позов про визнання права власності є речово-правовим, і при зверненні до суду позивач повинен підтвердити наявність у нього права власності на спірне майно.

Метою та об'єктом такого позову є усунення невизначеності відносин права власності щодо індивідуально визначеного майна, власником якого є позивач.

Підставою ж позову, є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно.

Позивачем у справах про визнання права власності є особа, яка вже є власником.

Тобто, власником майна є особа, котра володіє саме всім спектром прав власника, а саме: правом володіння, правом користування та правом розпорядження.

Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності.

Згідно статті 43 ГК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Судовими доказами слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного розгляду справи.

Як зазначалось вище у даному рішенні, позивач обґрунтовуючи позовні вимоги вказує, що відповідно до вимог чинного законодавства на підставі рішення ОСОБА_1 обласної Ради народних депутатів від 16 липня 1992 року "Про комунальну власність області", яким до спільної власності територіальної громади області віднесено майно центральної районної аптеки № 63 разом із підвідомчими аптеками, в тому числі, і аптека № 64, що розташована в м. Чорткові по вул. Ринок, 8 ОСОБА_1 обласна рада набула право власності на спірне приміщення.

При цьому, оскільки законодавство, яке діяло на момент виникнення такого права власності, у тому числі Цивільний кодекс Української РСР, не передбачало обов'язкової його реєстрації, державна реєстрація права комунальної власності ОСОБА_1 обласної Ради народних депутатів на майно аптеки №64 у м. Чортків по вул. Ринок, 8 не була проведена.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (із змінами, внесеними згідно із Законом № 5037-VI ( 5037-17) від 04.07.2012) права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

На підставі наведеного, як вже зазначалося вище, суд дійшов висновку про те, що право спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області в особі ОСОБА_1 обласної ради на нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення аптеки №64 у м. Чортків по вул. Ринок, 8, як таке, що виникло до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", є дійсним.

В свою чергу, слід відзначити, що відповідачем не подано належних доказів, які б спростовували наведене вище.

З огляду на зазначене, суд констатує, що позивач правомірно скористався таким способом захисту права, шляхом звернення з позовною вимогою про визнання права власності на вищезазначене приміщення.

Враховуючи у сукупності всі обставини справи, беручи до уваги встановлене вище, а також невизнання права власності ОСОБА_2 міською радою та ОСОБА_4 комітетом ОСОБА_2 міської ради на спірне майно за громадою області в особі ОСОБА_1 обласної ради, суд вважає за доцільне визнати право власності на нежитлове приміщення в м. Чорткові по вул. Ринок, 8, загальною площею 141,7 кв.м за територіальною громадою Тернопільської області в особі ОСОБА_1 обласної ради.

При цьому суд, зазначає, що переглядаючи рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.10.2016 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 22.03.2017 у даній справі в касаційному порядку, Вищий господарський суд України у постанові від 18.07.2017, зазначив що ані місцевим, ані апеляційним господарськими судами викладених у постанові Вищого господарського суду України від 05.04.2016 вказівок в повній мірі не виконано.

Так, зокрема, направляючи справу на новий розгляд Вищий господарський суд України зазначив, що судами попередніх інстанцій не з'ясовано правомірності набуття права власності на зазначене нежитлове приміщення відповідачем-1 із подальшим його відчуженням третій особі.

Проте, суди обох інстанцій в порушення зазначеної вказівки досліджували правомірність набуття права власності на спірне приміщення не за ОСОБА_2 міською радою, а за ОСОБА_1 обласною радою. У даному випадку розглядати питання про набуття права власності слід у сукупності обставин, які стосуються як обласної ради, так і міської ради.

За таких обставин, враховуючи, що відповідно до статті 111-12 ГПК України, вказівки, що міститься у постанові касаційної інстанції, є обовязковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи, суд встановив, що ОСОБА_2 міська рада не набула права власності на нежитлове приміщення м. Чорткові по вул. Ринок, 8, відтак, не мала правових підстав розпоряджатися зазначеним майном, тоді як ОСОБА_1 обласна рада на врегульованих за законодавством України підставах набула права власності на нежитлове приміщення м. Чорткові по вул. Ринок, 8, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість і часткове задоволення позовних вимог заступника прокурора Тернопільської області в особі ОСОБА_1 обласної ради про визнання незаконними та скасування рішення ОСОБА_2 міської ради рішення ОСОБА_2 міської ради №742 від 24.12.2012 "Про затвердження Переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Чорткова, які підлягають приватизації у 2013 році" в частині нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою м. Чортків вул. Ринок, 8-А, зазначеного в додатку "Перелік об'єктів комунальної власності м.Чорткова, які підлягатимуть приватизації у 2013 році" до рішення №742 від 24.12.2012 за порядковим номером 12.; рішення ОСОБА_2 міської ради №747 від 24.12.2012 "Про затвердження способу продажу об'єктів комунальної власності м. Чорткова, які підлягають приватизації у 2013 році" в частині нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою м.Чортків вул. Ринок, 8, зазначеного в додатку №1 "Перелік об'єктів комунальної власності м.Чорткова, які підлягатимуть приватизації у 2013 році шляхом продажу на аукціоні" за порядковим номером 12; рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради № 778 від 26.12.2012 "Про присвоєння поштової адреси на нежиле приміщення в м. Чорткові по вул. Ринок. 8-А, загальною площею 141,7 кв.м"; рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради № 55 від 20.03.2013 "Про оформлення права власності на нежитлове приміщення в м. Чорткові по вул. Ринок, 8-А, загальною площею 141,7 кв.м. Власник Територіальна громада м. Чорткова в особі ОСОБА_2 міської ради". Визнання недійсними результатів аукціону з продажу нежитлового приміщення за адресою: м. Чортків, вул. Ринок, 8-А, проведеного 27.11.2013 та оформленого протоколом № 5 від 28.11.2013; визнання недійсним договору купівлі продажу приміщення від 29.11.2013, укладеного між територіальною громадою міста Чорткова в особі ОСОБА_2 міської ради та ОСОБА_3В, як таких, що суперечать вимогам закону та порушують права ОСОБА_1 обласної ради, як власника майна та визнання права власності на нежитлове приміщення в м. Чорткові по вул. Ринок, 8, загальною площею 141,7 кв.м за територіальною громадою Тернопільської області в особі ОСОБА_1 обласної ради.

В той же час, необґрунтованою є заява ОСОБА_2 міської ради № 01-24/265 від 11.02.2015 (вх.№ 5934), а також заява від 24.11.2017 представника відповідачів за первісним позовом (вх.№ 20808 від 24.11.2017) про пропуск позовної давності щодо первісних позовних вимог.

При цьому, суд виходить з наступного.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з положеннями ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України).

Європейським судом з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошено, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"). Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Аналогічну правову позицію підтримано Верховним Судом України у постанові від 16.11.2016 по справі №6-2469цс16.

При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч.3 та 4 ст.267 Цивільного кодексу України).

Так, Законом України від 20.12.2011 №4176-VI виключено п.4 ч.1 ст.268 ЦК України, за яким позовна давність не поширювалась на вимоги про визнання незаконними правового акту органу місцевого самоврядування, котрим порушено право власності або інше речове право особи.

Закон України від 20.12.2011 №4176-VI, який набрав чинності з 15.01.2012, згідно з п.5 його Прикінцевих та Перехідних положень, ще протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

З урахуванням зазначеного та загального трирічного строку позовної давності для подібних вимог, звернувшись 06.01.2015 з позовом про визнання незаконними та скасування рішень ОСОБА_2 міської ради №742 від 24.12.2012, №747 від 24.12.2012, виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради № 778 від 26.12.2012, прокурор і позивач не пропустили строк позовної давності.

В межах строку позовної давності заявлено і позовну вимогу про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради № 55 від 20.03.2013, викладену у заяві про зміну предмета позову № 07-1224 від 03.11.2017 (вх.№ 19873 від 07.11.2017), при цьому суд вважає за необхідне зазначити таке.

Заступник прокурора Тернопільської області в інтересах держави в особі ОСОБА_1 обласної ради звернувся до Господарського суду Тернопільської області з первісним позовом 06.01.2015, заяву про зміну предмета позову ОСОБА_1 обласною радою подано 07.11.2017, при цьому суд зазначає, що згідно п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", відповідно до якого, якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор.

Отже, заступник прокурора Тернопільської області у даній справі за своїм процесуальним статусом не є позивачем, відповідно у даній справі за первісним позовом позивачем є ОСОБА_1 обласна рада, тому позовна давність для звернення до суду з даною позовною вимогою повинна обчислюватися з моменту, коли про порушення своїх прав дізнався саме позивач, тобто ОСОБА_1 обласна рада.

Як вбачається із письмових доповнень до відзиву на зустрічну позовну заяву № 07-1359 від 06.12.2017 (вх.№ 21636 від 07.12.2017) та усних пояснень представника позивача в судових засіданнях, ОСОБА_1 обласній раді про порушення свого права та про особу, яка його порушила, а саме про рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради № 55 від 20.03.2013 "Про оформлення права власності на нежитлове приміщення в м. Чорткові по вул. Ринок, 8-А, загальною площею 141,7 кв.м. Власник Територіальна громада м. Чорткова в особі ОСОБА_2 міської ради" стало відомо тільки після порушення провадження у даній справі в ході судового її розгляду, тобто з моменту отримання копії ухвали про порушення провадження у справі № 921/2/15-г/6 від 12.01.2012, а саме з 14.01.2015, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 обласній раді із датою вручення "14.01.2015".

У свою чергу, в заяві про застосування позовної давності до даної вимоги, відповідачі за первісним позовом, як на доказ про обізнаність ОСОБА_1 обласної ради про оформлення права власності на приміщення за адресою м. Чортків, вул. Ринок, 8 А за ОСОБА_2 міською радою, посилаються на лист ОСОБА_1 обласної ради від 22.03.2012 № 08-465, який був направлений ОСОБА_2 міській раді та лист від 03.12.2012 № 1767, яким ОСОБА_2 міська рада просила ОСОБА_1 обласну раду надати необхідний пакет документів для проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 обласною радою, тому вважають, що термін позовної давності почав перебіг з 03.12.2012 та сплив 03.12.2015.

Однак, суд вважає такі твердження відповідачів за первісним позовом помилковими, оскільки у згаданих вище листах мова йде про те, що ОСОБА_1 обласній раді стало відомо про прийняття виконавчим комітетом ОСОБА_2 міської ради рішення № 111 від 29.02.2012 "Про оформлення права власності на нежитлове приміщення, що знаходиться по вул. Ринок, 8 у м. Чорткові, загальною площею 141,7 кв.м. Власник Територіальна громада м. Чорткова в особі ОСОБА_2 міської ради", а не про рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради № 55 від 20.03.2013 "Про оформлення права власності на нежитлове приміщення в м. Чорткові по вул. Ринок, 8-А, загальною площею 141,7 кв.м. Власник Територіальна громада м. Чорткова в особі ОСОБА_2 міської ради".

При цьому, суд звертає увагу на те, що у 2012 році (час у який відбувалось листування між позивачем та відповідачем, на яке посилаються відповідачі, як на обізнаність позивача про порушення свого права) позивачу не могло бути відомо про рішення, яке буде прийняте у майбутньому, тобто у 2013 році.

Також, судом береться до уваги позиція Верховного Суду України у справі №6-152цс14, яку наведено у постанові від 29.10.2014, стосовно того, що для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Окрім наведеного вище, суд зазначає, що в матеріалах даної справи відсутні докази, окрім позовної заяви заступника прокурора Тернопільської області № 05/2/1-307 від 22.12.2014 (вх.№ 1 від 06.01.2015), в яких була б згадка про рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради № 55 від 20.03.2013 та які б вказували на обізнаність ОСОБА_1 обласної ради або про дійсну можливість дізнатись про наявність рішення №55 від 20.03.2013, раніше, як до порушення провадження у даній справі та її судового розгляду.

Таким чином, перебіг строку позовної давності у даному випадку розпочався з початком судового розгляду у даній страві, з дати ухвали про порушення провадження у справі №921/2/15-г/6, а саме: 12.01.2015, тобто перебіг строку для застосування позовної давності, щодо вимоги про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради № 55 від 20.03.2013 "Про оформлення права власності на нежитлове приміщення в м. Чорткові по вул. Ринок, 8-А, загальною площею 141,7 кв.м. Власник Територіальна громада м. Чорткова в особі ОСОБА_2 міської ради", розпочався 12.01.2015 та закінчується 12.01.2018.

Щодо вимоги про визнання недійсними результатів аукціону з продажу нежитлового приміщення за адресою: м. Чортків, вул. Ринок,8А, проведеного 27.11.2013 та оформленого протоколом №5 від 28.11.2013, то згаданий термін на судовий захист також не сплинув.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", місячний (скорочений) строк для подання заяви про визнання недійсною угоди, укладеної на аукціоні, конкурсі, торкається виключно заяв учасників аукціону, конкурсу або органу приватизації (п.3.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 24.10.2011). До числа таких осіб, прокурор і позивач у справі, що розглядається не належать.

Не пропущено строк позовної давності, враховуючи дату звернення до суду 06.01.2015, за вимогою про визнання недійсним договору купівлі продажу приміщення від 29.11.2013, укладеного між територіальною громадою міста Чорткова в особі ОСОБА_2 міської ради та ОСОБА_3

Водночас, суд вважає безпідставною заяву від 24.11.2017 (вх.№ 20808 від 24.11.2017) представника відповідачів за первісним позовом про пропуск позивачем за первісним позовом строку позовної давності щодо позовної вимоги про визнання права власності на нежитлове приміщення в м. Чорткові по вул. Ринок, 8, загальною площею 141,7 кв.м. за територіальною громадою Тернопільської області в особі ОСОБА_1 обласної ради, оскільки позови про визнання права власності, що пред'явлені на підставі статті 392 ЦК України, пов'язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність. Даний висновок кореспондується із правововою позицією висловленою у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав".

Щодо зустрічних позовних вимог територіальної громади м. Чорткова в особі ОСОБА_2 міської ради та фізичної особи ОСОБА_3 до ОСОБА_1 обласної ради про визнання незаконними та скасування рішень ОСОБА_1 обласної ради від 26.12.1991 № 300 та від 16.07.1992 "Про комунальну власність" в частині передачі майна центральної районної аптеки № 63 м. Чорткова з підвідомчими їй аптеками за № 62, 141, 4, 34, 58, 64, 86, 89, 101, 148 до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Частиною 1 статті 21 ГПК України передбачено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Як визначено частиною 1 статті 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Крім того, приписами ч.2 статті 1 та п.1 ч.1 статті 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності. Господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду, а також спори, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, повязаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Як роз'яснено в п.п.3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 №10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам", господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Таким чином, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані з приватизацією державного та комунального майна (крім спорів про приватизацію державного житлового фонду), в тому числі спори про визнання недійсними відповідних актів органів місцевого самоврядування та органів приватизації, а також спори зі справ, що виникають з корпоративних відносин. З огляду на приписи ч.2 ст.1 та ст.12 ГПК зазначені справи підвідомчі господарським судам і в тому разі, якщо сторонами в судовому процесі виступають фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Як вбачається із зустрічних позовних вимог, спір за позовом фізичної особи ОСОБА_3 до ОСОБА_1 обласної ради про визнання незаконними та скасування рішень ОСОБА_1 обласної ради від 26.12.1991 № 300 та від 16.07.1992 "Про комунальну власність" в частині передачі майна центральної районної аптеки № 63 м. Чорткова з підвідомчими їй аптеками за № 62, 141, 4, 34, 58, 64, 86, 89, 101, 148 до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області не є спором між суб'єктами господарської діяльності повязаний з приватизацією майна, а також не є спором, що виник з корпоративних відносин, у яких стороною може виступати фізична особа, а отже, не підлягає вирішенню в господарському суді.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

За змістом п.14 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 24.10.2011р. "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" якщо у розгляді справи буде встановлено, що провадження у частині, яка не підлягає розгляду господарським судам, порушено помилково, господарський суд припиняє провадження у справі в цій частині згідно з пунктом 1 частини першої статті 80 ГПК (спір не підлягає вирішенню в господарських судах України).

За таких обставин, провадження у даній справі за зустрічним позовом фізичної особи ОСОБА_3 до ОСОБА_1 обласної ради про визнання незаконними та скасування рішень ОСОБА_1 обласної ради від 26.12.1991 № 300 та від 16.07.1992 "Про комунальну власність" в частині передачі майна центральної районної аптеки № 63 м. Чорткова з підвідомчими їй аптеками за № 62, 141, 4, 34, 58, 64, 86, 89, 101, 148 до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області, підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З огляду на викладене, судовий збір в сумі 1 600,00 грн, сплачений позивачем ОСОБА_3 згідно квитанції № 159 від 14.11.2017, підлягає поверненню ОСОБА_3 з Державного бюджету України в порядку ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Утім, зустрічний позов територіальної громади м. Чорткова в особі ОСОБА_2 міської ради до ОСОБА_1 обласної ради про визнання незаконними та скасування рішень ОСОБА_1 обласної ради від 26.12.1991 № 300 та від 16.07.1992 "Про комунальну власність" в частині передачі майна центральної районної аптеки № 63 м. Чорткова з підвідомчими їй аптеками за № 62, 141, 4, 34, 58, 64, 86, 89, 101, 148 до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області, підлягає розгляду господарським судом.

Так, відповідно до постанов Верховної Ради УРСР від 08.12.1990 "Про порядок введення в дію Закону Української РСР", "Про місцеві ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування", від 26.03.1991 "Про введення в дію Закону Української РСР "Про власність", Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 05.11.1991 №311 "Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)".

Пунктом 1 даної постанови КМУ від 05.11.1991 №311 затверджено перелік державного майна України, яке передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності) та установлено, що державне майно України, яке належить до комунальної власності, є загальнодержавною (республіканською) власністю.

Міністерствам і відомствам України, органам, уповноваженим управляти державним майном, здійснити до 01 січня 1992 року передачу державного майна, яке перебуває у їх віданні, до комунальної власності згідно із затвердженим цією постановою переліком (п.2 постанови КМУ №311 від 05.11.1991).

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 №311 передбачено, що розмежування майна між власністю областей, міст Києва та Севастополя і власністю районів, міст обласного підпорядкування, районів міст Києва та Севастополя провадиться облвиконкомами, Київським і Севастопольським міськвиконкомами за участю виконкомів нижчестоящих Рад народних депутатів, а пунктом 5 надано право облвиконкомам вносити в разі необхідності до Кабінету Міністрів України пропозиції про передачу до комунальної власності іншого майна, яке перебуває у загальнодержавній (республіканській) власності і не включено до затвердженого цією постановою переліку.

Відповідно до Розділу І Переліку державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), затвердженого Постановою КМУ № 311, житловий та нежитловий фонд Рад народних депутатів, житлово-експлуатаційні, житлово-комунальні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов'язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду, підлягали передачі до комунальної власності областей.

У розясненні Фонду державного майна України від 04 січня 1992 року №10-8/1-24 "Про порядок розмежування майна між республіканською і комунальною власністю" щодо порядку застосування деяких положень постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 №311 в пункті 1 зазначено, що в разі виникнення розбіжностей щодо розмежування майна остаточне рішення приймається облвиконкомами.

На виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 №311 "Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)" виконавчим комітетом ОСОБА_1 обласної Ради народних депутатів 26 грудня 1991 року прийнято рішення №300 "Питання розмежування майна між комунальною власністю області, районів і м. Тернополя" і до переліку державного майна, що передається у комунальну власність областей у сфері охорони здоровя, соціального забезпечення, включено аптечні склади, магазини аптечні та оптики.

16 липня 1992 року ОСОБА_1 обласною Радою народних депутатів прийнято рішення року "Про комунальну власність області", яким затверджено перелік уже визначених об'єктів комунальної власності області, в тому числі, встановлено вичерпний перелік аптек, які віднесено до комунальної власності області, в який увійшла ОСОБА_2 центральна районна аптека № 63 з підвідомчими аптеками №№ 62, 141, 4, 34, 58, 64, 86, 89, 101, 148.

Формулювання тексту рішення ОСОБА_1 обласної Ради народних депутатів від 16 липня 1992 року "Про комунальну власність області" та додатку до нього здійснювалось відповідно до формулювання тексту переліку державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 листопада 1991 року №311.

Статтею 10 Конституції Української Радянської Соціалістичної Республіки від 20.08.1978 року визначено, що основу економічної системи Української PCP становить соціалістична власність на засоби виробництва у формі державної (загальнонародної) і колгоспно-кооперативної власності.

У відповідності до статті 87 Цивільного кодексу Української PCP (в редакції 1963 року), соціалістичною власністю є: державна (загальнодержавна) власність; колгоспно-кооперативна власність; власність профспілкових та інших громадських організацій.

Статтею 89 Цивільного кодексу Української PCP визначено, що державна власність - основна форма соціалістичної власності. Держава є єдиним власником всього державного майна.

Таким чином, до прийняття та введення в дію Закону України "Про власність" уся власність була загальнодержавною (республіканською), включаючи й житловий фонд, при цьому ради депутатів трудящих та їхні виконавчі комітети входили до системи органів державної влади .

У свою чергу, поняття комунальної власності адміністративно - територіальних одиниць та підстави її набуття передбачено ст. 7 Закону Української PCP "Про місцеві ради народних депутатів та місцеве самоврядування" від 07.12.1990 (втратив чинність 12.06.1997), згідно якої до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць належить майно, яке передається безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, майно, яке створюється і купується органами місцевого самоврядування за рахунок належних їм коштів, а також майно, вказане в Законі України "Про власність".

Відповідно до статті 2 Закону Української PCP "Про власність", власність в Українській PCP виступає в таких формах: індивідуальна (особиста і приватна трудова), колективна, державна. Всі форми власності є рівноправними.

Згідно ст.31 Закону України "Про власність" до державної власності в Україні належать загальнодержавна (республіканська) власність і власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність).

Суб'єктом права загальнодержавної (республіканської) власності є держава в особі Верховної Ради Української PCP. Суб'єктами права комунальної власності є адміністративно-територіальні одиниці в особі обласних, районних, міських, селищних, сільських Рад народних депутатів (стаття 32 Закону).

Перелік об'єктів комунальної власності, визначений ст. 35 Закону України "Про власність", відповідно до якої об'єктами права комунальної власності є майно, що забезпечує діяльність відповідних Рад і утворюваних ними органів; кошти місцевих бюджетів, державний житловий фонд, об'єкти житлово-комунального господарства; майно закладів народної освіти, культури, охорони здоров'я, торгівлі, побутового обслуговування; майно підприємств; місцеві енергетичні системи, транспорт, системи зв'язку та інформації, включаючи націоналізоване майно, передане відповідним підприємствам, установам, організаціям; а також інше майно, необхідне для забезпечення економічного і соціального розвитку відповідної території. У комунальній власності перебуває також майно, передане у власність області, району чи іншої адміністративно - територіальної одиниці іншими суб'єктами права власності.

Повноваження обласних Рад народних депутатів щодо прийняття таких рішень та набуття права комунальної власності було встановлено ст. ст. 5, 7, 52 Закону України "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", який був введений в дію відповідно до Постанови Верховної Ради України XII від 8 грудня 1990 року (втратив чинність 12.06.1997).

Таким чином, виконавчий комітет ОСОБА_1 обласної Ради народних депутатів 26 грудня 1991 року, керуючись нормами чинного на той час законодавства в межах компетенції визначеної законом, прийняв рішення №300 "Питання розмежування майна між комунальною власністю області, районів і м. Тернополя" і затвердив перелік державного майна, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності) включивши до переліку державного майна, що передається у комунальну власність областей у сфері охорони здоровя, соціального забезпечення, аптечні склади, магазини аптечні та оптики.

У межах визначеної законом компетенції та в силу наданих повноважень 16.07.1992 ОСОБА_1 обласною радою прийнято рішення "Про комунальну власність області", яким затверджено перелік об'єктів комунальної власності, що передаються в управління обласної державної адміністрації, у який включено і ОСОБА_2 центральну районну аптеку № 63 з підвідомчими аптеками, № 62, 141, 4, 34, 58, 64, 86, 89, 101, 148, як заклад охорони здоров'я.

Відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", з набранням чинності цим Законом майно, яке до прийняття Конституції України у встановленому законодавством порядку передане державою до комунальної власності адміністративно-територіальних одиниць та набуте ними на інших законних підставах, крім майна, що відчужене у встановленому законом порядку, є комунальною власністю відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст. Майно, передане до комунальної власності областей і районів, а також набуте на інших законних підставах, є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, управління яким відповідно до Конституції України здійснюють районні і обласні ради або уповноважені ними органи. Відчуження зазначеного майна здійснюється лише за рішенням власника або уповноваженого ним органу.

Отже, суд зазначає, що в процесі розмежування державної та комунальної власності виконавчим комітетом ОСОБА_1 обласної Ради народних депутатів, на визначених законом підставах в межах визначеної законом компетенції, прийнято рішення від 26.12.1991 за №300 "Питання розмежування майна між комунальною власністю області, районів і м. Тернополя", яким затверджено перелік державного майна, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності) включивши до переліку державного майна, що передається у комунальну власність областей у сфері охорони здоровя, соціального забезпечення, аптечні склади, магазини аптечні та оптики, а також рішення ОСОБА_1 обласної ради від 16.07.1992 "Про комунальну власність", яким аптеку № 63 з підвідомчими аптеками № 62, 141, 4, 34, 58, 64, 86, 89, 101, 148 правомірно передано до комунальної власності ОСОБА_1 обласної ради.

При цьому, суд вважає хибними посилання представника ОСОБА_2 міської ради про те, що постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 №311 не передбачено передачу майна таких юридичних осіб, закладів охорони здоров'я, як аптеки від держави до комунальної власності, оскільки в даній постанові мова йде про аптечні склади, магазини аптечні та оптики, що на думку позивача є підставою для визнання незаконними рішення від 26.12.1991 за №300 "Питання розмежування майна між комунальною власністю області, районів і м. Тернополя", а також рішення від 16.07.1992 "Про комунальну власність", в частині передачі майна центральної районної аптеки № 63 з підвідомчими аптеками № 62, 141, 4, 34, 58, 64, 86, 89, 101, 148, з огляду на наступне.

Відповідно до наказу МОЗ України №114 від 22.06.1995 (втратив чинність на підставі наказу МОЗ України № 385 від 28.10.2002) та наказу МОЗ України № 385 від 28.10.2002 "Про затвердження переліків закладів охорони здоров'я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров'я", надано визначення аптеки, як закладу охорони здоров'я, основним завданням якого є забезпечення населення, закладів охорони здоров'я, підприємств, установ і організацій лікарськими засобами і виробами медичного призначення.

Згідно фармацевтичної енциклопедії аптека є закладом охорони здоровя, що функціонує на підставі ліцензії і в якому здійснюється роздрібна реалізація лікарськими препаратами, виробів медичного призначення та інших товарів, виготовлення лікарських препаратів за правилами, встановленими чинним законодавством, завданням якої є своєчасне забезпечення населення якісною фармацевтичною допомогою згідно з чинним законодавством та міжнародними стандартами, функції аптеки полягають у виготовлені ліків за індивідуальними рецептами та вимогами лікувально-профілактичних закладів; реалізація рецептурних та безрецептурних ліків та виробів медичного призначення населенню та лікувально-профілактичним закладам, іншим організаціям і підприємствам відповідно до нормативних актів; надання першої медичної допомоги та відпуск лікарських препаратів та виробів медичного призначення за пільговими та безоплатними рецептами.

Що стосується аптечного магазину як закладу охорони здоров'я, то основною метою діяльності останнього є відпуск медичного інструментарію, устаткування та інших медичних виробів лікувально-профілактичним закладам, а також продаж населенню готових лікарських засобів, дозволених до відпуску без рецепта, виробів медичного призначення (згідно Типового статуту аптечного магазину, затвердженого наказом МОЗ України від 17 березня 1993 року № 49 "Про затвердження типових статутів (положень) фармацевтичних закладів").

Отже, з огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що незалежно від назви закладу охорони здоров'я - "аптека" чи "аптечний магазин" його функції щодо реалізації лікарських засобів та забезпечення виробами медичного призначення не змінюються.

Відтак, назва закладу охорони здоров'я в даному випадку "аптека" не впливає на законність рішень від 26.12.1991 № 300 та від 16.07.1992, прийнятих на виконання постанови Кабінету Міністрів України №311 від 05.11.1991, спрямованих на передачу майна закладів охорони здоров'я з державної власності у комунальну і не може бути підставою для визнання їх незаконними.

При цьому, суд зазначає, що справи, у яких йшлося саме про аптеки, які в процесі розмежування державної та комунальної власності за постановою КМУ №311 від 05.11.1991, передано до комунальної власності відповідних областей, розглядалися судами, зокрема господарським судом Закарпатської області № 907/758/13, рішення від 25.09.2013 та господарським судом Хмельницької області справа №7/767-Н, 07.04.2008 (постанова ВГСУ від 14.01.2009).

Безпідставними також є посилання представника позивача за зустрічним позовом про те, що рішенням ОСОБА_1 обласної ради від 14.05.1998 № 6 відмінено п.1 рішення ОСОБА_1 обласної ради від 16.07.1992 "Про комунальну власність області" в частині передачі об'єктів комунальної власності в управління облдержадміністрації, а в п.4 даного рішення вказано, що до остаточного вирішення в законодавчому порядку питання про правовий статус обєктів спільної власності, які задовольняють спільні потреби територіальних громад, відділ з питань управління обєктами спільної власності територіальних громад області виконавчого апарату ради відає питаннями комунальної власності області, а тому вважає, що правовий статус об'єктів, які зазначені в рішенні від 16.07.1992 не був визначений станом на 14.05.1998 і рішення "Про комунальну власність області" є тільки рішенням про передачу об'єктів в управління облдержадміністрації та не є правовстановлюючим документом, який би був підставою для набуття обласною радою права власності на приміщення зазначених в ньому обєктів.

Однак, як вбачається із наявної в матеріалах справи копії рішення ОСОБА_1 обласної ради від 14.05.1998 № 6, в пункті 3 якого зазначено, визнати такими, що втратив чинність, зокрема пункт 1 рішення обласної Ради народних депутатів від 16 липня 1992 року "Про комунальну власність області" в частині передачі об'єктів комунальної власності в управління обласної державної адміністрації.

У свою чергу, пункт 1 рішення ОСОБА_1 обласної ради народних депутатів від 16.07.1992 "Про комунальну власність області" звучить так: "Затвердити перелік об'єктів комунальної власності області /додається/ і передати її в управління обласної державної адміністрації, передбачивши з цією метою в структурі адміністрації утворення відповідального органу".

Отже, наведеним вище спростовуються твердження ОСОБА_2 міської ради, оскільки рішенням ОСОБА_1 обласної ради № 6 від 14.05.1998 скасовано тільки пункт 1 рішення обласної Ради народних депутатів від 16 липня 1992 року "Про комунальну власність області" в частині передачі об'єктів комунальної власності в управління обласної державної адміністрації, тоді як в частині: "Затвердити перелік об'єктів комунальної власності області" рішення обласної Ради народних депутатів від 16 липня 1992 року "Про комунальну власність області" залишається чинним.

Не доведено суду зі сторони ОСОБА_2 міської ради і те, що рішеннями від 26.12.1991 р. № 300 "Про розмежування майна між комунальною власністю області, районів і м. Тернополя" та від 16.07.1992 року "Про комунальну власність", порушено її право власності, оскільки під час розгляду даного спору ОСОБА_2 міською радою не подано суду належних та допустимих доказів на підтвердження набуття права власності, на підставі зазначених вище рішень, за територіальною громадою м.Чорткова.

Відповідно до частини 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

За приписами статті 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Як уже зазначалось вище, Вищий арбітражний суд України в роз'ясненні від 26.01.2000 №02-5/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" визначив, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Відсутність факту такого порушення виключає правові підстави для задоволення позову про визнання акту державного чи іншого органу недійсним.

Таким чином, суд дійшов висновку, що рішення від 26.12.1991 р. № 300 "Про розмежування майна між комунальною власністю області, районів і м. Тернополя" та від 16.07.1992 року "Про комунальну власність" прийняті у відповідності до вимог чинного на той час законодавства та у межах визначеної законом компетенції виконавчого комітету ОСОБА_1 обласної ради та ОСОБА_1 обласної ради, не порушують прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_2 міської ради, що виключає правові підстави для задоволення позову.

Щодо заяв ОСОБА_1 обласної ради та прокурора, викладених у відзивах на зустрічну позовну заяву від 23.11.2017 №07-1281 (вх.№ 20805 від 23.11.2017) та від 22.11.2017 (вх.20735 від 23.11.2017) відповідно, про сплив позовної давності щодо заявлених за зустрічним позовом вимог, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За приписами ч. ч. 2, 3 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Водночас за заявою позивача відповідно до частини п'ятої статті 267 ЦК України цей строк може бути поновлений, якщо його пропущено з поважних причин.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому, за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Аналогічна правова позиція викладена у п. 2.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів".

Відповідно до абз. 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" судам роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв'язку з необґрунтованістю самої вимоги.

На підставі наведеного, враховуючи відсутність порушеного права позивача за зустрічним позовом суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог з підстав їх необґрунтованості, а тому питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення.

Відповідно до статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Стаття 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу вимог статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

З огляду на викладене, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Спір повинен вирішуватись на користь тієї сторони, яка за допомогою відповідних процесуальних засобів переконала суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень. Відповідно до принципу змагальності сторони, інші особи, які беруть участь у справі, якщо вони бажають досягти бажаного для себе, або осіб, на захист прав яких подано позов, найбільш сприятливого рішення, зобов'язані повідомити суду усі юридичні факти, що мають значення для справи, вказати або надати докази, які підтверджують чи спростовують ці факти, а також вчинити інші передбачені законом дії, спрямовані на те, аби переконати суд у своїй правоті.

Враховуючи вищезазначені обставини, оцінивши докази в сукупності та дослідивши норми чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення як обґрунтовано заявлений, підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачами належними та допустимими доказами, тоді як в зустрічному позові слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю належними та допустимими доказами, у відповідності до ст.ст.33-34 ГПК України.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно до ст. 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Разом з тим, суд зазначає, що на момент подання первісного позову (06.01.2015) прокурор був звільнений від сплати судового збору згідно із п.11 ч.1ст.5 Закону України "Про судовий збір" (в редакції чинній на момент подання позову), а тому при прийнятті рішення судом враховано положення ч.3 ст.49 ГПК України згідно якої судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі (зокрема) внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, витрати по сплаті судового збору в розмірі 17737,24 грн з яких: 6090,00 грн за подання прокурором позову 06.01.2015 (ставка судового збору станом на 01.01.2015 за розгляд немайнових вимог становила 1 218 грн) та 11647,24 грн за позовні вимоги згідно заяви ОСОБА_1 обласної ради № 07-1224 від 03.11.2017 (вх.№ 19873 від 07.11.2017) про зміну предмета позовних вимог (ставки судового збору станом на 07.11.2017 за розгляд немайнової вимоги становить 1 600 грн та майнової - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб), підлягають стягненню з відповідача 1 за первісним позовом, оскільки спір виник внаслідок неправильних дій саме ОСОБА_2 міської ради.

Тоді як, з Державного бюджету України позивачу за первісним позовом, за умови подання відповідного клопотання, підлягає поверненню зайво сплачений судовий збір в сумі 3200,00 грн.

За розгляд зустрічної позовної заяви територіальної громади м. Чорткова в особі ОСОБА_2 міської ради до ОСОБА_1 обласної ради про визнання незаконними та скасування рішень ОСОБА_1 обласної ради від 26.12.1991 № 300 та від 16.07.1992 "Про комунальну власність" в частині передачі майна центральної районної аптеки № 63 м. Чорткова з підвідомчими їй аптеками за № 62, 141, 4, 34, 58, 64, 86, 89, 101, 148 до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області судовий збір позивачу за зустрічним позовом не відшкодовується, оскільки в задоволенні зустрічних позовних вимог судом відмовлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 44, 49, п.1 ч.1 ст.80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задоволити частково.

2. Визнати незаконними та скасувати:

- рішення ОСОБА_2 міської ради №742 від 24.12.2012 "Про затвердження Переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Чорткова, які підлягають приватизації у 2013 році" в частині нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою м. Чортків вул. Ринок, 8-А, зазначеного в додатку "Перелік об'єктів комунальної власності м. Чорткова, які підлягатимуть приватизації у 2013 році" до рішення №742 від 24.12.2012 за порядковим номером 12.;

- рішення ОСОБА_2 міської ради №747 від 24.12.2012 "Про затвердження способу продажу об'єктів комунальної власності м. Чорткова, які підлягають приватизації у 2013 році" в частині нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою м. Чортків вул. Ринок, 8, зазначеного в додатку №1 "Перелік об'єктів комунальної власності м. Чорткова, які підлягатимуть приватизації у 2013 році шляхом продажу на аукціоні" за порядковим номером 12;

- рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради № 778 від 26.12.2012 "Про присвоєння поштової адреси на нежитлове приміщення в м. Чорткові по вул. Ринок. 8-А, загальною площею 141,7 кв.м ";

- рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради № 55 від 20.03.2013 "Про оформлення права власності на нежитлове приміщення в м. Чорткові по вул. Ринок, 8-А, загальною площею 141,7 кв.м. Власник Територіальна громада м. Чорткова в особі ОСОБА_2 міської ради".

3. Визнати недійсними результати аукціону з продажу нежитлового приміщення за адресою: м. Чортків, вул. Ринок, 8-А, проведеного 27.11.2013 та оформленого протоколом № 5 від 28.11.2013;

4. Визнати недійсним договір купівлі продажу нежитлового приміщення, яке підлягає продажу на аукціоні від 29.11.2013, укладеного між територіальною громадою міста Чорткова в особі ОСОБА_2 міської ради та ОСОБА_3.

5. Визнати право власності на нежитлове приміщення в м. Чорткові по вул. Ринок, 8, загальною площею 141,7 кв.м за територіальною громадою Тернопільської області в особі ОСОБА_1 обласної ради.

6. В решті первісного позову відмовити.

7. В зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 обласної ради про визнання незаконними та скасування рішень ОСОБА_1 обласної ради від 26.12.1991 № 300 та від 16.07.1992 "Про комунальну власність" в частині передачі майна центральної районної аптеки № 63 м. Чорткова з підвідомчими їй аптеками за № 62, 141, 4, 34, 58, 64, 86, 89, 101, 148 до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області - провадження припинити.

8. В задоволенні зустрічного позову територіальної громади м. Чорткова в особі ОСОБА_2 міської ради до ОСОБА_1 обласної ради про визнання незаконними та скасування рішень ОСОБА_1 обласної ради від 26.12.1991 № 300 та від 16.07.1992 "Про комунальну власність" в частині передачі майна центральної районної аптеки № 63 м. Чорткова з підвідомчими їй аптеками за № 62, 141, 4, 34, 58, 64, 86, 89, 101, 148 до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Тернопільської області відмовити.

9. Стягнути з ОСОБА_2 міської ради (48500, вул. Шевченка, 21, м. Чортків, Тернопільська область, ) в дохід Державного бюджету України (одержувач коштів: Головне управління Державної казначейської служби у м. Києві, , рахунок 0001, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у м. Києві, МФО 820019, код бюджетної класифікації 22030106) судовий збір в розмірі 6090 (шість тисяч дев'яносто) грн 00 коп.

10. Стягнути з ОСОБА_2 міської ради (48500, вул. Шевченка, 21, м. Чортків, Тернопільська область, ) на користь ОСОБА_1 обласної ради (46021, вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль, ) судовий збір в розмірі 11 647 (одинадцять тисяч шістсот сорок сім) грн 24 коп. в повернення сплачених судових витрат.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його підписання 18 грудня 2017 року через місцевий господарський суд.

Головуючий суддя Н.В. Охотницька

Судді М.С. Стадник

ОСОБА_10