ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.12.2017 Справа № 904/9198/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль", м. Кривий Ріг

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Агротехкомплект", м. Кривий Ріг

про стягнення 46 861,37 грн.

Суддя Бєлік В.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 3414/01 від 03.10.2017, представник;

від відповідача: ОСОБА_2, наказ № 27-к від 04.04.2002, директор.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Агротехкомплект" про стягнення 46 861,37 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 833 від 21.11.2013 в частині повної та своєчасної сплати за надані послуги.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 26.10.2017 порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 14.11.2017р. об 11:30год.

14.11.2017 представник позивача у судовому засіданні надав супровідний лист, яким долучає витребувані судом документи до матеріалів справи.

У судовому засіданні 14.11.2017, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 12.12.2017. Після перерви розгляд справи продовжено.

12.12.2017 в судовому засіданні відповідачем було заявлене клопотання про залік зустрічних однорідних вимог.

У судовому засіданні 12.12.2017 оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ч.2 ст. 85 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль" (далі - позивач, продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційна фірма "Агротехкомплект" (далі - відповідач, споживач-покупець) був укладений договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 833 від 21.11.2013 (далі - договір).

Відповідно до пункту 1.1. договору теплопостачальна організація-продавець бере на себе зобов'язання постачати споживачеві-покупцю теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач-покупець зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до ч.1 п. 3. ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно п. 2.1. договору теплова енергія постачається споживача-покупцю в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору в гарячій воді на такі потреби:

- опалення та вентиляцію - в період опалювального періоду;

- гаряче водопостачання - протягом року.

Позивач в свою чергу надав відповідачу послуги у період з листопада 2014 по березень 2017 на загальну суму 32 222,13 грн., що підтверджується актами здачі-прийняття робіт двосторонньо підписаними та скріпленими печатками сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Як визначено у ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 6.1. договору встановлено, що розрахунки за теплову енергію проводяться у грошовій формі, відповідно до встановлених тарифів.

Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 6.2. договору).

Згідно п. 6.3. договору оплата за теплову енергію здійснюється Споживачем-Покупцем виключно грошовими кошті відповідно до встановлених тарифів шляхом 30 (тридцяти) відсоткової попередньої оплати варті планових обсягів споживання теплової енергії за 5 (п'ять) днів до початку здійснення споживання. Решта 70 (сімдесят) відсотків вартості планових обсягів споживання теплової енергії сплачується Споживачем-Покупцем протягом місяця споживання теплової енергії. Кошти, які надійшли від Покупця, 6удуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим Договором.

Остаточний розрахунок за фактично спожиту теплову енергію здійснюється до 20-ого числа місяцем наступного за місяцем споживання теплової енергії.

Тариф на постачання теплової енергії з 01.10.2011р. складає 844,82 грн. за 1Гкал з ПДВ.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання не виконав, не проводив розрахунки за спожиту теплову енергію своєчасно.

На підставі чого у останнього утворилась заборгованість у загальному розмірі 32 222,13 грн.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення суми основного боргу в розмірі 32 222,13 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України, одним із видів забезпечення виконання зобов'язання є неустойка.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 7.2.7. договору за порушення строків сплати за отриману теплову енергію стягується пеня у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, за які допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної суми. Період, за який нараховуються штрафні санкції, становить три роки. Строк позовної давності, щодо стягнення штрафних санкцій, встановлено у три роки.

На підставі п. 7.2.7. договору, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у загальному розмірі 1 064,98 грн., за загальний період з 21.11.2016 по 19.10.2017 та 7% штрафу у загальному розмірі 574,75 грн. за загальний період з 21.11.2016 по 12.10.2017, згідно розрахунків (а.с. 10).

За ст.ст. 611, 549, 551 ЦК України, у разi порушення зобов'язання настають правовi наслiдки, встановленi договором або законом, зокрема - сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме i нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмiр встановлюється договором або актом цивiльного законодавства.

За ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", платники грошових коштiв сплачують на користь одержувачiв цих коштiв за прострочку платежу пеню в розмiрi, що встановлюється за згодою сторiн.

Враховуючи викладене, та перевіривши розрахунки позивача судом встановлено, що розрахунок пені та 7% штрафу відповідає вимогам чинного законодавства.

При викладених обставинах вимогу позивача щодо стягнення пені у сумі 1 064,98 грн. та 7% штрафу у сумі 574,75 грн. слід визнати обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

З урахуванням заяви про зменшення розміру інфляційних втрат позивач нарахував та просить стягнути з відповідача втрати від інфляції у сумі 11 182,21 грн. за загальний період з січня 2017 по квітень 2017 та три відсотки річних у сумі 1 817,30 грн. за загальний період з 21.12.2014 по 30.08.2017.

Наведений позивачем розрахунок втрат від інфляції відповідає вимогам чинного законодавства та здійснений з урахуванням листа Верховного суду України від 03.04.1997 року № 62-97р. "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ". Отже, вимога про стягнення втрат від інфляції за спірний період є правомірною.

Перевіривши розрахунки позивача судом встановлено, що розрахунок 3% річних та інфляційних втрат відповідає вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим, вимогу позивача щодо стягнення 3% річних у сумі 1 817,30 грн. та інфляційних втрат у сумі 11 182,21 грн. слід визнати обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач, заявляє про проведення заліку зустрічних однорідних вимог на суму основного боргу, а саме, 32 222,13грн.

З відповідними заявами він звертався до позивача двічі: листом від 27.10.16 № 21 в якому просив провети залік зустрічних вимог в сумі 15 918,58грн. та листом від 06.11.2017р. про залік 32 222,13грн.

В проведенні заліку позивач листом від 09.11.2015р. № 5820/09 відмовив посилаючись на порядок розрахунків за отриману теплову енергію, встановлений у п. 8 Постанови КМУ № 217 від 18.06.2014р. Відповідно до цього пункту, усі категорії споживачів, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, сплачують їх вартість шляхом перерахування коштів виключно на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів. Тобто чинним законодавством передбачено, що розраховуватись за отриману теплову енергію споживачі мають виключно у грошовий формі.

Вдруге позивач відмовив у проведенні заліку листом від 28.11.2017р. № 43090/39 з посиланням на порушення стосовно нього справи про банкрутство, інформація перевірена судом та підтверджена. Ухвалою від 23.03.2017 у справі № 904/128/17 порушено провадження у справі про банкрутство Публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій.

За таких обставин, позивач правомірно відмовив у проведенні заліку зустрічних вимог на підставі заборон, встановлених чинним законодавством.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи не подання відповідачем до суду доказів сплати заборгованості суд задовольняє позовні вимоги позивача в повному обсязі у загальному розмірі 46 861,37 грн., який складається з сум: 32 222,13 грн. - основного боргу, 1 064,98 грн. - пені, 11 182,21 грн. - інфляційних втрат, 1 817,30 грн. - 3% річних та 574,75 грн. - 7% штрафу.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу витрати пов'язані з розглядом справи при задоволенні позову покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційної фірми "Агротехкомплект" (50029, м. Кривий Ріг, вул. Ногіна, буд. 19, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" (50014, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1, ) - 32 222,13 грн. - основного боргу, 1 064,98 грн. - пені, 11 182,21 грн. - інфляційних втрат, 1 817,30 грн. - 3% річних, 574,75 грн. - 7% штрафу та судового збору у розмірі 1 600,00 грн.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.84 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 18.12.2017

Суддя ОСОБА_3