КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2017 р. Справа№ 910/11045/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Доманської М.Л.

Пантелієнка В.О.

при секретарі судового засідання Береговій Н.М.,

за участю представників:

ОСОБА_2, паспорт серії НОМЕР_1, виданий Шевченківським РУ МВС

від ОСОБА_3 - ОСОБА_2, довіреність б/н від 22.01.2017 року

від ОСОБА_4 - ОСОБА_5, довіреність №716 від 01.06.2017 року

від ОСОБА_6 - ОСОБА_7, довіреність №352 від 20.05.2017 року

від ПП «Ерідан» - Хіміч Б.С., довіреність б/н від 01.01.2017 року

розглянувши матеріали апеляційних скарг

ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвест Консалтинг», товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Авіста-Інвест»

на ухвалу господарського суду міста Києва від 21.06.2017 року

у справі № 910/11045/14 (суддя Яковенко А.В.)

за заявою (боржника) приватного підприємства «Ерідан»

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.06.2017 року по справі № 910/11045/114 визнано кредиторами по відношенню до приватного підприємства «Ерідан»:

- ПАТ «Європейський Страховий Альянс» з грошовими вимогами у розмірі 156023,04 грн., з яких: 1218,00 грн. - вимоги першої черги, 154805,04грн. - вимоги четвертої черги;

- ТОВ «Агроінвест Консалтинг» з грошовими вимогами у розмірі 1331845,29 грн., з яких: 1218,00 грн.- вимоги першої черги, 1330627,29 грн. - вимоги четвертої черги;

- ОСОБА_2 з грошовими вимогами у розмірі 1263718,00 грн., з яких: 1218,00грн. - вимоги першої черги, 1262500,00 грн. - вимоги четвертої черги;.

- ОСОБА_10 з грошовими вимогами у розмірі 5596318,00грн., з яких 1218,00 грн.- вимоги першої черги, 5595100,00 грн.- вимоги четвертої черги;

- ТОВ «Компанія «Авіста Інвест» з грошовими вимогами у розмірі 2622975,97 грн., з яких: 1218,00 грн. - вимоги першої черги, 2463957,17 грн. - вимоги четвертої черги, 157800,80 грн. - вимоги шостої черги;

- ОСОБА_11 з грошовими вимогами у розмірі 151678,00 грн., з яких 1218,00 грн. - вимоги першої черги, 150460,00грн. - вимоги шостої черги;

- ОСОБА_3 з грошовими вимогами у розмірі 1137468,00 грн., з яких 1218,00 грн. - вимоги першої черги, 1136250,00 грн. - вимоги шостої черги;

- Державну податкову інспекцію у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві з грошовими вимогами у розмірі 607, 43 грн. - вимоги шостої черги;

- ТОВ «Аксепт-Транс» з грошовими вимогами у розмірі 3669620,44 грн., з яких 1218,00 грн.- вимоги першої черги, 3668620,44 грн. - вимоги шостої черги;

- ОСОБА_4 з грошовими вимогами у розмірі 6249858,00 грн., з яких 1218,00 грн. - вимоги першої черги, 6248640,00 грн. - вимоги шостої черги;

- ОСОБА_6 з грошовими вимогами у розмірі 197838,00 грн., з яких 1218,00 грн.- вимоги першої черги, 196620,00 грн. - вимоги шостої черги.

Затверджено реєстр вимог кредиторів приватного підприємства «Ерідан».

Зобов'язано ліквідатора приватного підприємства «Ерідан» подати суду оновлений реєстр вимог кредиторів.

Відмовлено ОСОБА_2 у визнанні кредитором на суму 16137500,00грн.

Відмовлено ОСОБА_11 у визнанні кредитором на суму 758540,00 грн.

Відмовлено ОСОБА_3 у визнанні кредитором на суму 3590190,00грн.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою, ОСОБА_2 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 21.06.2017 року та прийняти нове рішення, яким:

визнати ОСОБА_2 конкурсним кредитором і затвердити його кредиторську вимогу на суму 31427177,00 грн, та віднести цю вимогу до четвертої черги задоволення вимог кредиторів;

відмовити ОСОБА_4 у визнанні його вимог у повному обсязі у зв'язку із наявністю підстав для оскарження судового наказу Шевченківського районного суду міста Києва від 05.03.2010 року у справі №2н-645/10 (суддя Ганечко О.М.), яким обґрунтовано його вимоги;

відмовити ТОВ «Аксепт-Транс» у визнанні заявлених вимог кредитора у зв'язку з наявністю підстав для оскарження рішення господарського суду міста Києва від 05.06.2014 року у справі №910/9498/14, яким обґрунтовано його вимоги;

відмовити ОСОБА_6 у задоволенні кредиторських вимог, у зв'язку з необхідністю оскарження договору цесії від 13.12.2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, на якому ґрунтуються його вимоги.

Обґрунтовуючи подану скаргу, ОСОБА_2 посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, а також без повного з'ясування обставин справи, що мають значення для справи. Зокрема, при винесені оскаржуваної ухвали господарським судом міста Києва не враховано наданого ним доказу, а саме, рішення Шевченківського районного у місті Києві суду від 17.10.2013 року у справі № 2-7592/11, а відтак, на думку апелянта, наявні правові підстави для визнання заявлених ним, та поданих до місцевого господарського суду кредиторських вимог до боржника в повному обсязі. Крім того, скаржник зазначає, що ним не пропущено встановлений законом тридцятиденний строк звернення з кредиторськими вимогами в справі про банкрутство і він є конкурсним кредитором.

Не погоджуючись вищезазначеною ухвалою, ОСОБА_3 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 21.06.2017 року та прийняти нове рішення, яким:

визнати ОСОБА_3 конкурсним кредитором і затвердити його кредиторську вимогу на суму 4727658,00 грн. та віднести цю вимоги до шостої черги задоволення вимог кредиторів у розмірі 4726440,00 грн., і до першої черги у розмірі 1218,00 грн.;

відмовити ОСОБА_4 у визнанні його вимог у повному обсязі у зв'язку із наявністю підстав для оскарження судового наказу Шевченківського районного суду міста Києва від 05.03.2010 року у справі №2н-645/10 (суддя Ганечко О.М.), яким обґрунтовано його вимоги;

відмовити ТОВ «Аксепт-Транс» у визнанні заявлених вимог кредитора у зв'язку з наявністю підстав для оскарження рішення господарського суду міста Києва від 05.06.2014 року у справі №910/9498/14, яким обґрунтовано його вимоги;

відмовити ОСОБА_6 у задоволенні кредиторських вимог, у зв'язку з необхідністю оскарження договору цесії від 13.12.2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, на якому ґрунтуються його вимоги.

Обґрунтовуючи подану скаргу, ОСОБА_3 посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, при винесені оскаржуваної ухвали господарським судом міста Києва не враховано той факт, що апелянт є конкурсним кредитором по відношенню до боржника, а відтак, на думку апелянта, наявні правові підстави для визнання заявлених ним, та поданих до місцевого господарського суду кредиторських вимог та включенню їх до вимог четвертої черги задоволення. Крім того, на думку апелянта, господарським судом міста Києва неправомірно визнано грошові вимоги ТОВ «Аксепт-Транс» та ОСОБА_6

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою, товариство з обмеженою відповідальністю «Агроінвест Консалтинг» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 21.06.2017 року в частині визнання кредиторських вимог ОСОБА_4 на суму 6294858,00 грн., ТОВ «Аксепт Транс» на суму 3669620,44 грн., ОСОБА_6 на суму 196620,00 грн, та прийняти нове рішення, яким визнати ТОВ «Агроінвест Консалтинг» конкурсним кредитором у справі №910/11045/14.

Обґрунтовуючи подану скаргу, ТОВ «Агроінвест Консалтинг» посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, а також без повного з'ясування обставин справи, що мають значення для справи. Зокрема, при винесені оскаржуваної ухвали господарським судом міста Києва не враховано той факт, що апелянт є конкурсним кредитором, а відтак, на думку апелянта, наявні правові підстави для визнання заявлених ним, та поданих до місцевого господарського суду кредиторських вимог до боржника як конкурсних. Крім того, скаржник вважає, що господарським судом міста Києва необґрунтовано було визнано грошові вимоги ОСОБА_4, ТОВ «Аксепт-Транс» та ОСОБА_6

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою, товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Авіста-Інвест» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 21.06.2017 року в частині визнання кредиторських вимог ОСОБА_6 на суму 196620,00 грн. та прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_6 у визнанні кредитором боржника на суму 196620,00 грн., а також виключити з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали обґрунтування суду, що ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» не є заставним кредитором (текст з абз.7 стр.13 по абз.4 стр.15 ухвали).

Обґрунтовуючи подану скаргу, ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, при винесені оскаржуваної ухвали господарським судом міста Києва не враховано наявні в матеріалах справи докази та не надано їм належної правової оцінки.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2017 року (в складі колегії суддів головуючий суддя Сотніков С.В., судді: Руденко М.А., Остапенко О.М.) апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ТОВ «Агроінвест Консалтинг», ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» на ухвалу господарського суду міста Києва від 21.06.2017 року у справі № 910/11045/14 не прийнято до розгляду і повернуто скаржникам на підставі п. 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

27.07.2017 року скаржники повторно звернулись до Київського апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами на ухвалу господарського суду міста Києва від 21.06.2017 року у справі № 910/11045/14.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2017 року для розгляду апеляційних скарг у справі № 910/11045/14 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Верховець А.А., судді Пантелієнко В.О., Остапенко О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.08.2017 року апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ТОВ «Агроінвест Консалтинг», ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» на ухвалу господарського суду міста Києва від 21.06.2017 року у справі № 910/11045/14 прийнято до провадження і спільного розгляду, розгляд апеляційних скарг призначено на 29.08.2017 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.08.2017 року зупинено апеляційне провадження у справі № 910/11045/14 до закінчення розгляду Вищим господарським судом України касаційної скарги ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» на постанову Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2017 року у справі № 910/11045/14.

Ухвалами Вищого господарського суду України від 03.10.2017 року у справі № 910/11045/14 відмовлено ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» та ТОВ «Агроінвест Консалтинг» в прийнятті касаційної скарги на вищезазначену постанову.

25.10.2017 року до Київського апеляційного господарського суду до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від приватного підприємства «Ерідан» надійшло клопотання про поновлення провадження у справі.

25.10.2017 року Київський апеляційний господарський суд направив до господарського суду міста Києва листа щодо невідкладного скерування матеріалів справи № 910/11045/14 для розгляду апеляційних скарг ОСОБА_2, ОСОБА_3, ТОВ «Агроінвест Консалтинг» та ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» на ухвалу господарського суду міста Києва від 21.06.2017 року.

08.11.2017 року до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від ПП «Ерідан» вдруге надійшло клопотання про поновлення провадження у справі.

16.11.2017 року матеріали справи №910/11045/14 надійшли до Київського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2017 року поновлено апеляційне провадження у справі № 910/11045/14 та призначено розгляд апеляційних скарг 28.11.2017. При цьому, зобов'язано скаржників до 27.11.2017 року доплатити судовий збір (докази чого надати суду) за подання апеляційних скарг на ухвалу господарського суду міста Києва від 21.06.2017 року, зокрема, ТОВ «Агроінвест Консалтинг» у розмірі 6176,40 грн., ОСОБА_3 у розмірі 8866,00 грн., ОСОБА_2 у розмірі 8866,00 грн. та ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» у розмірі 919,60 грн.

23.11.2017 року до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від ПП «Ерідан» надійшло заперечення на апеляційні скарги.

24.11.2017 року до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів, надійшли відзиви на апеляційні скарги:

від кредитора ОСОБА_6, в якому останній просив суд відмовити апелянтам у задоволенні апеляційних скарг та залишити оскаржувану ухвалу без змін;

від кредитора ТОВ «Аксепт-Транс», в якому останнє просило суд апеляційні скарги ОСОБА_2, ТОВ «Агроінвест Консалтинг» та ТОВ «Авіста-Інвест» залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

27.11.2017 року до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів, надійшли пояснення:

від ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест», в яких апелянт зазначає, що за подачу апеляційної скарги на ухвалу господарського суду міста Києва від 21.06.2017 року сплатив судовий збір в розмірі 1339,80 грн. (квитанція №13 від 05.07.2017 року) та в розмірі 420,20 грн. (квитанція №119 від 25.07.2017 року), а тому просило суд здійснити розгляд апеляційної скарги ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест»;

від кредитора ОСОБА_3 щодо оплати апелянтом судового збору, в яких останній зазначає, що ним сумарно сплачено судовий збір у розмірі 2679,60 грн. за розгляд апеляційної скарги на ухвалу господарського суду міста Києва від 21.06.2017 року та просив суд розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_3 у повному обсязі заявлених ним вимог;

від кредитора ОСОБА_2 щодо оплати апелянтом судового збору, зазначаючи, що доплата судового збору є необґрунтованою та просив розглянути його апеляційну скаргу у повному обсязі.

від ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому останній просив апеляційні скарги ОСОБА_2, ТОВ «Агроінвест Консалтинг», ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» та ОСОБА_3 залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

В судовому засіданні 28.11.2017 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2, зазначив що на виконання ухвали Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2017 року оплатив судовий збір у розмірі 919,60 грн. Таким чином, сумарно сплачений судовий збір у розмірі 2679, 60 грн. за розгляд апеляційної скарги повністю забезпечує перегляд апеляційним судом рішення суду першої інстанції в частині вимог двох кредиторів - ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Присутній в судовому засіданні 28.11.2017 року представник ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» - ОСОБА_12, зазначив що ухвала Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2017 року на адресу ТОВ «Компанії «Авіста-Інвест» не надходила, що при подачі апеляційної скарги апелянтом сплачено судовий збір у розмірі 1339,80 грн. Також апелянтом було доплачено судовий збір в розмірі 420,20 грн., відповідно до квитанції №119 від 25.07.2017 року, а тому представник скаржника просив суд здійснити розгляд апеляційної скарги ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест», яка оплачена судовим збором, а у разі, якщо наведені доводи не будуть прийняті судом до увагу, просив розглянути п.3 вимог апеляційної скарги щодо виключення з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали обґрунтування щодо того, що ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» не є заставним кредитором, та винести ухвалу, якою надлишок судового збору, який доплачений згідно квитанції №119 від 25.07.2017 року, повернути з бюджету на користь апелянта.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 року розгляд апеляційних скарг ОСОБА_2, ОСОБА_3, ТОВ «Агроінвест Консалтинг» та ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» на ухвалу господарського суду міста Києва від 21.06.2017 року у справі № 910/11045/14 було відкладено на 12.12.2017 року.

08.12.2017 року до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів, надійшли письмові пояснення:

від кредитора ОСОБА_2 щодо розгляду в повному обсязі його апеляційної скарги в частині визнання ОСОБА_2 конкурсним кредитором боржника на суму 31427177,00 грн. та скасувати оскаржувану ухвалу в цій частині;

від представника кредитора ОСОБА_3 щодо розгляду його апеляційної скарги в частині визнання ОСОБА_3 конкурсним кредитором боржника на суму 4727658,00 грн., а також скасувати оскаржувану ухвалу в частині визнання кредиторських вимог ОСОБА_4

12.12.2017 року в судовому засіданні Київського апеляційного господарського суду оголошено перерву до 13.12.2017 року.

13.12.2017 року до відділу забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від ліквідатора приватного підприємства «Ерідан» надійшли додаткові пояснення в яких останній просив суд апеляційні скарги ОСОБА_2, ТОВ «Агроінвест Консалтинг», ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» та ОСОБА_3 залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

В судовому засіданні 13.12.2017 року представники апелянтів підтримали доводи викладенні в апеляційних скаргах та просили суд їх задовольнити.

Представник ліквідатора заперечив проти задоволення апеляційних скарг з підстав наведених у поданому на апеляційну скаргу відзиві та з урахуванням наданих у апеляційному суді пояснень.

Представники інших кредиторів в судове засідання 13.12.2017 року не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, відзивів на апеляційні скарги не надали, про час, день та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою про оголошення перерви у судовому засіданні від 12.12.2017 року. За таких обставин колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційні скарги за відсутності їх представників.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України (надалі по тексту - ГПК України), рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 13.12.2017 року, згідно ст. 85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Статтею 4-3 ГПК України визначено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників апелянтів та ліквідатора, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» кредитори мають право заявити свої вимоги до боржника, який ліквідується, у місячний строк з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника, який ліквідується, банкрутом, на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу.

Згідно з ч. 4 ст. 40 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає скарги на дії (бездіяльність) учасників ліквідаційної процедури та здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

В пункті 36.7 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013 року № 01-06/606/2013 «Про Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» зазначено, що заяви кредиторів про грошові вимоги до боржника, що ліквідується власником, подаються безпосередньо до господарського суду та оплачуються судовим збором. Розгляд грошових вимог кредиторів в ліквідаційній процедурі здійснюється господарським судом в тому ж порядку, що і грошових вимог, заявлених на підставі статті 23 Закону. За результатами розгляду грошових вимог кредиторів господарським судом затверджується реєстр вимог кредиторів. Залежно від кількості кредиторів та/або значних майнових активів боржника, що ліквідується власником, у справі про банкрутство можуть бути створені представницькі органи кредиторів за рішення господарського суду.

В силу ч. 3 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», кредитори мають в обов'язковому порядку додати до заяви документи, які підтверджують грошові вимоги до боржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, у тому числі щодо яких були заперечення боржника і які не були внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, а також ті, що визнані боржником та внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, і вирішує питання про його затвердження.

Частиною 2 статті 41 України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: заявляє в установленому порядку заперечення щодо заявлених до боржника вимог поточних кредиторів за зобов'язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство і є неоплаченими; веде реєстр вимог кредиторів.

Щодо вимог апеляційної скарги ОСОБА_2.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено вище ОСОБА_2 не погоджується з ухвалою за господарського суду міста Києва від 21.06.2017 року в частині відмови у визнанні ОСОБА_2 на суму 16137500,00 грн. кредитором боржника. Скаржник зазначає, що ним не пропущено встановлений законом тридцятиденний строк звернення з кредиторськими вимогами в справі про банкрутство і він є конкурсним кредитором, а його вимоги підтверджені належними доказами та мають бути визнані в повному обсязі на суму 31427177,00 грн. та включені до четвертої черги реєстру кредиторів боржника. При цьому, скаржник вважає, що господарським судом міста Києва взагалі з порушенням норм матеріального та процесуального права було визнано грошові вимоги ОСОБА_4, ТОВ «Аксепт-Транс» та ОСОБА_6 на думку боржника суд не врахував наданий ним доказ, а саме, рішення Шевченківського районного у місті Києві суду від 17.10.2013 року у справі № 2-7592/11.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, повно та всебічно розглянувши доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, враховуючи надані скаржником в суді апеляційної інстанції пояснення, колегією суддів встановлено, що звертаючись до місцевого господарського суду із кредиторською заявою до боржника, ОСОБА_2 просив визнати його кредитором приватного підприємства «Ерідан» на суму 17400000,00 грн. Вказані вимоги ґрунтуються на укладеному між ОСОБА_2 та боржником договорі від 06.01.2006 року № 1/06 на будівництво частини офісних приміщень адміністративної будівлі пункту технічного обслуговування з офісними приміщеннями по АДРЕСА_1 в Шевченківському районі міста Києва.

Відповідно до умов вказаного договору, ПП «Ерідан» зобов'язалося своїми силами і засобами (самостійно чи за допомогою третіх осіб) за рахунок коштів ОСОБА_2 збудувати та передати останньому об'єкт будівництва, а ОСОБА_2 зобов'язався забезпечити відповідне фінансування об'єкту будівництва, згідно графіку внесення коштів, та прийняти його у власність на умовах цього договору. Об'єктом будівництва було визначено частину офісних приміщень офісної будівлі пункту технічного обслуговування з офісними приміщеннями по АДРЕСА_1 у Шевченківському районі міста Києва загальною площею 500 кв.м. Договором також було встановлено, що термін здачі будівлі в експлуатацію встановлюється графіком будівництва, але не пізніше 30.12.2006 року.

При цьому, колегією суддів відзначається, що між сторонами 06.01.2006 року було укладено додаток №1 до вищезазначеного договору, яким було погоджено графік внесення ОСОБА_2 коштів на рахунок ПП «Ерідан». Крім того, 06.01.2006 року сторони підписали додаток №2 до договору, яким погодили вартість одного квадратного метра площі будівництва. Також, 22.06.2006 року було укладено додаток №3 до договору, яким сторони погодили, що об'єктом будівництва є частина офісних приміщень офісної будівлі пункту технічного обслуговування з офісними приміщеннями по АДРЕСА_1 у Шевченківському районі міста Києва загальною площею 350 кв.м. Інші 150 кв.м. площі було виключено з договору. При цьому, 06.08.2006 року було укладено додаток №4 до договору, яким погоджено новий графік фінансування. Додатком №5 від 12.09.2006 року до договору, було погоджено, що об'єктом будівництва є частина офісних приміщень офісної будівлі пункту технічного обслуговування з офісними приміщеннями по АДРЕСА_1 у Шевченківському районі міста Києва загальною площею 250 кв.м. Інші 100 кв.м. площі було виключено з договору. Згідно додатку №6 від 12.09.2006 року до договору, було погоджено новий графік фінансування, а додатком №7 від 20.11.2006 року було погоджено внесення змін до протоколу погодження договірної ціни та нова вартість одного квадратного метру загальної площі об'єкту будівництва. Також, було погоджено новий графік залишку фінансування об'єкту будівництва. Крім того, було погоджено перенесення строків закінчення будівництва і здачі об'єкту будівництва в експлуатацію на новий термін і було заплановано не пізніше 01.03.2009 року. При цьому, колегією суддів відзначається, що 22.10.2008 року було укладено додаток №8 до договору, яким з 22.10.2008 року було розірвано договір № 1/06 від 06.01.2006 року, а приватне підприємство «Ерідан» зобов'язалось повернути ОСОБА_2 сплачену останнім суму 1262500,00 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічні положення закріплені в ч. 1 та ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, відповідно до яких суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Приписами ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що станом на дату винесення оскаржуваної ухвали, загальний розмір заборгованість боржника за вказаним договором перед ОСОБА_2 становить 1262500,00 грн., яку суд першої інстанції правомірно визнав обґрунтованою. Крім того, згідно наявних в матеріалах справи доказів, зазначена сума визнана ліквідатором банкрута у повному обсязі, а відтак, судова колегія визнає ОСОБА_2 кредитором боржника на суму 1263718,00 грн., з яких: 1262500,00 грн. вимоги, що підлягають задоволенню у четверту чергу, а 1218,00 грн. судового збору за подачу кредиторської заяви у першу чергу. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження решти заявлених ОСОБА_2 вимог на суму 16137500,00грн., не надано відповідних доказів і апеляційному суду, а відтак, слід відмовити у їх визнанні в зв'язку з необґрунтованістю та недоведеністю.

Доводи, наведені ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, колегією суддів відхиляються, оскільки не спростовують обставин, що на підставі належних та допустимих доказів встановлені судом першої інстанції, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що апеляційним судом враховано посилання скаржника на наявність рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17.10.2013 року у справі № 2-7592/11, яким зобов'язано приватне підприємство «Ерідан» виконати свої зобов'язання перед ОСОБА_2 за договором № 1/06 на будівництво частини офісних приміщень адміністративної будівлі технічного обслуговування з офісними приміщеннями по АДРЕСА_1 у Шевченківському районі міста Києва від 06.01.2006року, а саме п. п. 1.1., 3.1., 3.3. цього договору, шляхом передачі ОСОБА_2 об'єкту будівництва з внутрішнім облаштуванням та оздобленням, передбаченим п. 1.1 договору № 1/06 на будівництво частини офісних приміщень адміністративної будівлі технічного обслуговування з офісними приміщеннями по АДРЕСА_1 у Шевченківському районі міста Києва від 06.01.2006року. Колегія суддів відзначає, що на дату прийняття Шевченківським районним судом міста Києва зазначеного вище рішення об'єкт будівництва був зданий в експлуатацію у вересні 2009 року та проданий, а відтак, боржник на момент прийняття рішення не був власником майна і відповідно не міг виконати дане рішення. Крім того, вищезазначене рішення не містить грошового зобов'язання боржника перед ОСОБА_2, а відтак, не може бути визнано господарським судом як кредиторські вимоги по відношенню до боржника, При цьому, ОСОБА_2 не позбавлений права на звернення щодо виконання вищезазначеного рішення у встановленому відповідно до вимог чинного законодавства порядку.

Щодо решти вимог апеляційної скарги ОСОБА_2, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що при підготовці справи №910/11045/14 апеляційним судом в зв'язку з недоплатою апелянтом судового збору в частині визнання грошових вимог ОСОБА_4, ТОВ «Аксепт Транс» та ОСОБА_6, було зобов'язано скаржника доплатити судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду міста Києва від 21.06.2017 року відповідно до приписів Закону України «Про судовий збір».

Як роз'яснено постановою Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», судовий збір, оскільки інше не передбачено Законом, сплачується окремо за подання кожної позовної заяви (заяви, скарги), а відтак, оплаті судовим збором підлягає кожна із заявлених, розглянутих та визнаних судом вимог, які оскаржує апелянт. (Аналогічна правова позиція щодо розрахунку судового збору при оскарженні визнаних грошових вимог кредиторів до боржника викладена у постановах Вищого господарського суду України, зокрема, від 14.09.2016 року у справі № 910/21682/15, від 19.09.2016 року у справі № 925/1847/15 та від 16.11.2016 року у справі № 911/4610/15).

Колегія суддів зазначає, що відповідно до підпункт 2.23 пункту 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» якщо факт недоплати судового збору з'ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд у залежності від конкретних обставин справи може, зокрема, зобов'язати позивача (заявника, скаржника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності відкласти розгляд справи або оголосити перерву в засіданні (ст. 77 ГПК) у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої - четвертої статті 49 ГПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 названого Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з невиконанням скаржником вимог суду щодо надання доказів сплати судового збору в передбаченому законом розмірі, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для розгляду апеляційної скарги частині визнання грошових вимог ОСОБА_4, ТОВ «Аксепт Транс» та ОСОБА_6, що в свою чергу, є підставою для залишення її в неоплаченій частині без розгляду.

Щодо вимог апеляційної скарги ОСОБА_3.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено вище ОСОБА_3 не погоджується з ухвалою за господарського суду міста Києва від 21.06.2017 року в частині відмови у визнанні ОСОБА_3 на суму 3590190,00 грн. та в частині визнання ОСОБА_4, на суму 6249858,00 грн. кредитором боржника. Скаржник зазначає, що ним не пропущено встановлений законом тридцятиденний строк звернення з кредиторськими вимогами в справі про банкрутство і він є конкурсним кредитором, а його вимоги підтверджені належними доказами та мають бути визнані в повному обсязі на суму 31427177,00 грн. та включені до четвертої черги реєстру кредиторів боржника. При цьому, скаржник вважає, що господарським судом міста Києва взагалі з порушенням норм матеріального та процесуального права було визнано грошові вимоги ТОВ «Аксепт-Транс» та ОСОБА_6

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, повно та всебічно розглянувши доводи апеляційної скарги ОСОБА_3, враховуючи надані скаржником в суді апеляційної інстанції пояснення, колегією суддів встановлено, що звертаючись до місцевого господарського суду із кредиторською заявою до боржника, ОСОБА_3 просив визнати його кредитором приватного підприємства «Ерідан» на суму 4727658,00 грн. Вказані вимоги ґрунтуються на укладеному між ОСОБА_3 та боржником договорі від 16.05.2006 року № 3/06 на будівництво частини офісних приміщень адміністративної будівлі пункту технічного обслуговування з офісними приміщеннями по АДРЕСА_1 в Шевченківському районі міста Києва та підписаному між сторонами договору №1/09 від 16.02.2009 року про розірвання договору №3/06 на будівництво частини офісних приміщень адміністративної будівлі пункту технічного обслуговування з офісними приміщеннями по АДРЕСА_1 у Шевченківському районні м. Києва.

Відповідно до п. 3 договору №1/09 від 16.02.2009 року про розірвання договору №3/06 на будівництво частини офісних приміщень адміністративної будівлі пункту технічного обслуговування з офісними приміщеннями по АДРЕСА_1 у Шевченківському районні м. Києва, ПП «Ерідан» зобов'язалося повернути ОСОБА_3 1136250, 00 грн. (в т.ч. ПДВ - 189375,00 грн.), які останній перерахував на будівництво частини офісних приміщень адміністративної будівлі пункту технічного обслуговування з офісними приміщеннями по АДРЕСА_1 в м. Києві в термін до 30.12.2009 року.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічні положення закріплені в ч. 1 та ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, відповідно до яких суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Приписами ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що станом на дату винесення оскаржуваної ухвали, загальний розмір заборгованість боржника за вказаним договором перед ОСОБА_3 становить 1136250,00 грн., яку суд першої інстанції правомірно визнав обґрунтованою. Крім того, згідно наявних в матеріалах справи доказів, зазначена сума визнана ліквідатором банкрута у повному обсязі, а відтак, судова колегія визнає ОСОБА_3 кредитором боржника на суму 1137468,00 грн., з яких: 1136250, 00 грн. заборгованості за договором - вимоги шостої черги, оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу, та 1218,00 грн. судового збору за подачу кредиторської заяви у першу чергу. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження решти заявлених ОСОБА_3 вимог на суму 3 590 190,00 грн., не надано відповідних доказів і апеляційному суду, а відтак, слід відмовити у їх визнанні в зв'язку з необґрунтованістю та недоведеністю.

Щодо вимог апеляційної скарги ОСОБА_3 в частині визнання ОСОБА_4 кредитором боржника на суму 6249858,00 грн., колегія суддів дослідивши наявні в матеріалах справи докази, повно та всебічно розглянувши доводи апеляційної скарги в оскаржувані частині, враховуючи надані скаржником в суді апеляційної інстанції пояснення, встановила, що звертаючись до місцевого господарського суду із кредиторською заявою до боржника, ОСОБА_4 просив визнати його кредитором приватного підприємства «Ерідан» на суму 6248640,00 грн. Вказані вимоги ґрунтуються на судовому наказі у справі №2н-645/10 про стягнення з боржника 6248640,00 грн., доказів визнання недійсним якого матеріали справи не містять, а відтак, заявлені вимоги є документально підтвердженими та відповідно до приписів ч.3 ст. 95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» підлягають задоволенню у шосту чергу. Крім того, до реєстру вимог кредиторів підлягають включенню витрати ОСОБА_4 пов'язані із сплатою судового збору в розмірі 1218,00 грн. за подання заяви про визнання кредитором та відносяться до вимог першої черги.

Доводи, наведені ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, колегією суддів відхиляються, оскільки не спростовують обставин, що на підставі належних та допустимих доказів встановлені судом першої інстанції, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Щодо решти вимог апеляційної скарги ОСОБА_3, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у зв'язку з невиконанням скаржником вимог суду щодо надання доказів сплати судового збору в передбаченому законом розмірі, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для розгляду апеляційної скарги частині визнання грошових вимог ТОВ «Аксепт Транс» та ОСОБА_6, що в свою чергу, є підставою для залишення її в неоплаченій частині без розгляду з підстав зазначених вище.

Щодо вимог апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвест Консалтинг».

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено вище ТОВ «Агроінвест Консалтинг» не погоджується з ухвалою за господарського суду міста Києва від 21.06.2017 року в частині не визнання його конкурсним кредитором по відношенню до боржника. Скаржник зазначає, що ним пропущено встановлений законом тридцятиденний строк звернення з кредиторськими вимогами в справі про банкрутство, однак він є конкурсним кредитором, а його вимоги підтверджені належними доказами та мають бути визнані конкурсними в повному обсязі. При цьому, скаржник вважає, що господарським судом міста Києва взагалі з порушенням норм матеріального та процесуального права було визнано грошові вимоги ОСОБА_4, ТОВ «Аксепт-Транс» та ОСОБА_6

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, повно та всебічно розглянувши доводи апеляційної скарги ТОВ «Агроінвест Консалтинг», враховуючи надані скаржником в суді апеляційної інстанції пояснення, колегією суддів встановлено, що звертаючись до місцевого господарського суду із кредиторською заявою до боржника, ТОВ «Агроінвест Консалтинг» просив визнати його кредитором приватного підприємства «Ерідан» на суму 1330627,29 грн. В обґрунтування заявлених до боржника вимог апелянт посилався на постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.04.2014 року у справі № 910/20105/13, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 12.06.2014 року, відповідно до якої стягнуто з ПП «Ерідан» на користь ТОВ «Агроінвест Консалтинг» збитки у вигляді неодержаного прибутку в розмірі 1291871,14 грн. за період з 16.10.2010 року по 01.01.2013 року, а також, судовий збір за подання позову та апеляційної скарги розмірі 38756,15 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що станом на дату винесення оскаржуваної ухвали, кредиторські вимоги ТОВ «Агроінвест Консалтинг» в розмірі 1330627,29 грн. є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами, крім того, зазначені вимоги визнані ліквідатором банкрута у повному обсязі, а відтак, апеляційний суд приходить до висновку щодо наявності підстав для їх визнання у розмірі 1331845,29 грн., з яких: 1 330 627,29 грн. підлягають задоволенню у четверту чергу та 1218,00 грн. судового збору за подання кредиторської заяви у першу чергу. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження викладених у апеляційній скарзі доводів щодо наявності підстав для визнання заявлених ТОВ «Агроінвест Консалтинг» конкурсними в розумінні приписів Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», не надано відповідних доказів і апеляційному суду.

Доводи, наведені ТОВ «Агроінвест Консалтинг» в апеляційній скарзі, колегією суддів відхиляються, оскільки не спростовують обставин, що на підставі належних та допустимих доказів встановлені судом першої інстанції, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Щодо решти вимог апеляційної скарги ТОВ «Агроінвест Консалтинг», колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у зв'язку з невиконанням скаржником вимог суду щодо надання доказів сплати судового збору в передбаченому законом розмірі, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для розгляду апеляційної скарги частині визнання грошових вимог ОСОБА_4, ТОВ «Аксепт Транс» та ОСОБА_6, що в свою чергу, є підставою для залишення її в неоплаченій частині без розгляду з підстав зазначених вище.

Щодо вимог апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Авіста-Інвест».

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено вище ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» не погоджується з ухвалою за господарського суду міста Києва від 21.06.2017 року в частині визнання ОСОБА_6 кредитором боржника та вважає, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, повно та всебічно розглянувши доводи апеляційної скарги ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест», враховуючи надані скаржником в суді апеляційної інстанції пояснення, колегією суддів встановлено, що звертаючись до місцевого господарського суду із кредиторською заявою до боржника, ОСОБА_6 просив визнати його кредитором приватного підприємства «Ерідан» на суму 196620,00 грн. В обґрунтування заявлених до боржника вимог ОСОБА_6 посилався на інвестиційний договір від 07.10.2009 року №5/09 та на договір уступки вимоги (цесії) від 13.12.2010 року №1/12. Відповідно до умов пунктів 1,2 укладеного між ПП «Ерідан», ОСОБА_4 (Цедент) та ОСОБА_6 (Цесіонарій) договору уступки вимоги (цесії) від 13.12.2010 року №1/12, в порядку та на умовах, визначених цим договором, цедент передав цесіонарієві, а цесіонарій набув право вимоги, належне цедентові, і став кредитором за інвестиційним договором №5/09 від 07.10.2009 року. укладеним між цедентом і боржником. За договором цесії цесіонарій набув право вимоги від боржника належного виконання зобов'язань в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, в тому числі вимагати від боржника передачі об'єкта інвестування, обраного інвестором для інвестування за договором, відповідно до проектно-кошторисної документації, який складається з нежитлових приміщень №13 площею 51,7 кв.м., № 14 площею 43,5 кв.м, розташованих на сьомому поверсі об'єкта будівництва. Згідно копії декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої 10.08.2011 року за №КВ4 Державною архітектурно-будівельною інспекцією у місті Києві об'єкт будівництва введено в експлуатацію. Пунктом 7.2. договору передбачено, що забудовник вважається таким, що повністю виконав свої зобов'язання за договором з моменту, коли сторони підписали акт прийому-передачі об'єкту інвестування у встановленому договором порядку, та передав інвестору документи, які необхідні для оформлення та реєстрації права власності на об'єкт інвестування, а саме: копію зареєстрованої Державною архітектурно-будівельною інспекцією у встановленому законодавством України порядку декларації про готовність об'єкта будівництва до експлуатації, підписаний забудовником оригінал акту прийому-передачі, оригінал довідки про повну сплату вартості Об'єкту інвестування. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 18.09.1991 року «Про інвестиційну діяльність» інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях та сферах народного господарства, цінні папери, цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права. Суб'єктами (інвесторами та учасниками) інвестиційної діяльності можуть бути громадяни і юридичні особи України та іноземних держав, а також держави (ч. 1 ст. 5 Закону). Положеннями ст. 876 Цивільного кодексу України передбачено, що власником об'єкта будівництва або результату будівельних робіт, є замовник, якщо інше не передбачено договором. Згідно ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій відповідно до законодавчих актів України (ч. 5 ст. 7 Закону). Відповідно до частин 1, 2 ст. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб'єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода). Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов'язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб'єктів інвестиційної діяльності. Згідно ст. 10 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиційна діяльність може здійснюватися за рахунок: власних фінансових ресурсів інвестора (прибуток, амортизаційні відрахування, відшкодування збитків від аварій, стихійного лиха, грошові нагромадження і заощадження громадян, юридичних осіб тощо); позичкових фінансових коштів інвестора (облігаційні позики, банківські та бюджетні кредити); залучених фінансових коштів інвестора (кошти, одержані від продажу акцій, пайові та інші внески громадян і юридичних осіб); бюджетних інвестиційних асигнувань; безоплатних та благодійних внесків, пожертвувань організацій, підприємств і громадян. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону країни «Про інвестиційну діяльність» держава гарантує стабільність умов здійснення інвестиційної діяльності, додержання прав і законних інтересів її суб'єктів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні положення закріплені в ч. 1 та ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, відповідно до яких суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільний кодексу України). Згідно зі ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, а також враховуючи приписи ч. 3 ст. 95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», колегія суддів приходить до висновку щодо наявності підстав для визнання грошових вимог ОСОБА_6 у розмірі 196620,00 грн. та включення їх до реєстру вимог боржника з віднесенням до задоволення у шосту чергу. Крім того, підлягають включенню до реєстру вимог боржника та віднесенню до першої черги, витрати кредитора зі сплати судового збору на суму 1218,00 грн. за подання кредиторської заяви.

Доводи, наведені ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» в апеляційній скарзі, колегією суддів відхиляються, оскільки не спростовують обставин, що на підставі належних та допустимих доказів встановлені судом першої інстанції, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Апеляційну скаргу ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» на ухвалу господарського суду міста Києва від 21.06.2017 року по справі № 910/11045/14 в частині виключення з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали обґрунтування суду першої інстанції, що ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» не є заставним кредитором (текст з абз.7 стр.13 по абз.4 стр.15 ухвали), колегія суддів залишає без задоволення в силу наступного.

Як вбачається з наявих в матеріалах справи доказів, ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» 23.05.2017 року передало в статутний капітал TOB «Комтранс» нежитлові приміщення 6 та 7 поверху, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з чим приватний нотаріус Тонконог О.Ю., Київський міський нотаріальний округ, на підставі акту приймання-передачі майна, провів перехід права власності з ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» на ТОВ «Комтранс».

Договір іпотеки на який посилається ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» не поширює свою дію на відносини за кредитним договором від 06.08.2009 року №90-2008 та на зобов'язання з неустойки за кредитним договором, оскільки в ньому відсутні будь-які посилання на згаданий кредитний договір №90-2008.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом.

Враховуючи викладене, предметом іпотеки може бути: частина об'єкта нерухомого майна лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об єкт нерухомості, вона може бути відчужена і на неї може бути звернено стягнення.

Матеріали справи не містять доказів того, що частка ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» на час укладення договору іпотеки у нерухомому майні, що становить 23/100, не була виділена в натурі та не була зареєстрована як окремий об'єкт нерухомості. При цьому, в договорі іпотеки відсутні відомості про те, чи введені в експлуатацію нежилі приміщення, що є предметом іпотеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про іпотеку" предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому, а відтак, нежитлових приміщень шостого і сьомого поверху загальною площею 1019,80 кв. м„ що складає 23/100 частини офісного центру і пункту технічного обслуговування автомобілів по АДРЕСА_1 в м. Києві загальною площею 4 483,80 кв. м., не існувало на дату його укладення.

Згідно копії декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої 10.08.2011 р. за № КВ 4 Державною архітектурно-будівельною інспекцією у місті Києві Об'єкт будівництва введено в експлуатацію.

Відповідно до ст. 3 договору іпотеки опис предмета іпотеки. предметом іпотеки за цим договором є нежитлові приміщення п'ятого поверху загальною площею 1019,80 квадратних метрів, що складає 23/100 частини офісного центру і пункту технічного обслуговування автомобілів по АДРЕСА_1 в м. Києві загальною площею 4 483,80 квадратних метри, які належать ПП «Ерідан» на підставі рішення господарського суду Рівненської області від 13.05.2009 року та зареєстрованого у Київському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об' єкти нерухомого майна 23.09.2009 року та записано в реєстрову книгу №196п-60 за реєстровим № 9676-п. Склад предмета іпотеки: еежилі приміщення на третьому і четвертому поверсі.

Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідними структурними підрозділами територіальних органів міністерства юстиції України, які забезпечують реалізацію його повноважень та є органами державної реєстрації прав.

Державний реєстратор речових прав на нерухоме майно Головного управління юстиції у м. Києві встановив, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про зареєстровані речові права ПП «Ерідан» на нерухоме майно та їх обтяження.

У зв'язку з чим Державним реєстратором речових прав на нерухоме майно прийнято рішення № 6028112 про відмову у надані інформації з реєстру та надано інформаційну довідку серія бланка АІ № 914336 про те, що в Державному реєстрі прав відсутні відомості про зареєстровані речові права за ПП «Ерілан» та їх обтяження.

Згідно копія інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.09.2013 року № 9832427, яка підтверджує, що в указаних реєстрах відсутні відомості про зареєстровані речові права за ПП «Ерідан» та їх обтяження, відомості з реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, відомості з державного реєстру іпотек також відсутні.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.03.2015 року № 34930575, яка підтверджує, що в реєстрі відсутні відомості про зареєстровані речові права за ПП «Ерідан» та їх обтяження (іпотеки).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 24.03.2017 року № 83296733, в указаних реєстрах відсутні відомості про зареєстровані речові права за ПП «Ерідан» та їх обтяження, відомості з реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, відомості з державного реєстру іпотек також відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» на ухвалу господарського суду міста Києва від 21.06.2017 року по справі № 910/11045/14 в частині виключення з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали обґрунтування суду першої інстанції, що ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» не є заставним кредитором (текст з абз.7 стр.13 по абз.4 стр.15 ухвали) без задоволення а оскаржувану ухвалу в цій частині без змін в зв'язку з необґрунтованістю та недоведеністю належними доказами.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду у оскаржуваних частинах, судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для зміни чи скасування ухвали господарського суду міста Києва від 21.06.2017 року по справі №910/11045/14. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування даної ухвали, судовою колегією не встановлено.

В зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційних скарг відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на апелянтів.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, п. 5 ч. 1 ст. 81, 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду міста Києва від 21.06.2017 року по справі № 910/11045/14 в частині визнання ОСОБА_4 кредитором боржника з грошовими вимогами у розмірі 6249858,00грн., з яких 1218,00 грн. - вимоги першої черги, 6248640,00 грн. вимоги шостої черги; в частині визнання товариства з обмеженою відповідальністю «Аксепт-Транс» кредитором боржника з грошовими вимогами у розмірі 3669620,44грн., з яких 1218,00грн.-вимоги першої черги, 3668620,44 грн. - вимоги шостої черги;, а також в частині визнання ОСОБА_6 кредитором боржника з грошовими вимогами у розмірі 197838,00грн., з яких 1218,00 грн. - вимоги першої черги, 196620,00 грн. - вимоги шостої черги - залишити без розгляду.

2. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду міста Києва від 21.06.2017 року у справі №910/11045/14 в частині визнання ОСОБА_2 з грошовими вимогами у розмірі 1263718,00грн., з яких: 1218,00 грн. - вимоги першої черги, 1262500,00 грн. - вимоги четвертої черги та відмови ОСОБА_2 у визнанні кредитором боржника на суму 16137500,00грн. - залишити без задоволення, а ухвалу в цій частині - залишити без змін.

3. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу господарського суду міста Києва від 21.06.2017 року по справі № 910/11045/14 в частині визнання товариства з обмеженою відповідальністю «Аксепт-Транс» кредитором боржника з грошовими вимогами у розмірі 3669620,44грн., з яких 1218,00грн. - вимоги першої черги, 3668620,44 грн. - вимоги шостої черги та в частині визнання ОСОБА_6 кредитором боржника з грошовими вимогами у розмірі 197838,00грн., з яких 1218,00 грн. - вимоги першої черги, 196620,00 грн. - вимоги шостої черги - залишити без розгляду.

4. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу господарського суду міста Києва від 21.06.2017 року у справі №910/11045/14 в частині відмови ОСОБА_3 у визнанні кредитором боржника на суму 3590190,00грн. та в частині визнання ОСОБА_4 з грошовими вимогами у розмірі 6249858,00грн., з яких 1218,00 грн. - вимоги першої черги, 6248640,00 грн. вимоги шостої черги - залишити без задоволення, а ухвалу в цій частині - залишити без змін.

5. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвест Консалтинг» на ухвалу господарського суду міста Києва від 21.06.2017 року по справі № 910/11045/14 в частині визнання ОСОБА_4 з грошовими вимогами у розмірі 6249858,00 грн., з яких 1218,00 грн. - вимоги першої черги, 6248640,00 грн. вимоги шостої черги; в частині визнання товариства з обмеженою відповідальністю «Аксепт-Транс» кредитором боржника з грошовими вимогами у розмірі 3669620,44 грн., з яких 1218,00 грн. - вимоги першої черги, 3668620,44 грн. - вимоги шостої черги та в частині визнання ОСОБА_6 кредитором боржника з грошовими вимогами у розмірі 197838,00 грн., з яких 1218,00 грн. - вимоги першої черги, 196620,00 грн. - вимоги шостої черги - залишити без розгляду.

6. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агроінвест Консалтинг» на ухвалу господарського суду міста Києва від 21.06.2017 року у справі №910/11045/14 в частині визнання ТОВ «Агроінвест Консалтинг» з грошовими вимогами у розмірі 1331845,29 грн., з яких 1218,00грн. - вимоги першої черги, 1330627,29 грн. - вимоги четвертої черги - залишити без задоволення, а ухвалу в цій частині - залишити без змін.

7. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Авіста-Інвест» на ухвалу господарського суду міста Києва від 21.06.2017 року по справі № 910/11045/14 в частині виключення з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали обґрунтування суду першої інстанції, що ТОВ «Компанія «Авіста-Інвест» не є заставним кредитором (текст з абз.7 стр.13 по абз.4 стр.15 ухвали) - залишити без задоволення, а ухвалу в цій частині - залишити без змін.

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Авіста-Інвест» на ухвалу господарського суду міста Києва від 21.06.2017 року у справі №910/11045/14 частині визнання ОСОБА_6 кредитором боржника з грошовими вимогами у розмірі 197838,00грн., з яких 1218,00грн. - вимоги першої черги, 196620,00 грн. вимоги шостої черги - залишити без розгляду, а ухвалу в цій частині - залишити без змін.

8. Матеріали справи № 910/11045/14 повернути до господарського суду міста Києва.

9. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.12.2017.

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді М.Л. Доманська

В.О. Пантелієнко