ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2017 р. Справа № 917/1676/15

Харківський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В.

при секретарі судового засідання Міракові Г.А.

за участю :

від позивача - ОСОБА_1 (за довіреністю № 14-174 від 23.10.2017);

від відповідача - ОСОБА_2 (за довіреністю № 19/2634 від 08.08.2017),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Кременчукгаз" (вх. № 3189 П/2) на рішення ухвалене Господарським судом Полтавської області о 14 годині 35 хвилин 20.10.2015 суддею Кульбако М.М. у справі № 917/1676/15

за позовом ПАТ "НАК "Нафтогаз України", 01601, м. Київ вул. Богдана Хмельницького,6 (код 20077720)

до ПАТ "Кременчукгаз" 39601, Полтавська область, м. Кременчук, провулок Героїв Бреста, буд. 46 (код 03351734)

про стягнення 706 574,39 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Кременчукгаз" про стягнення 706 574,39 грн., з яких 329 078,71 грн. - пені, 47 964,72 грн. - 3% річних, 329 530,95 грн. - інфляційних втрат, посилаючись на неналежне виконання відповідачем забов'язання відповідно до укладеного 04.01.2013 року договору купівлі-продажу природного газу № 04-03-ВТВ.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 20.10.2015 у справі № 917/1676/15 (суддя Кульбако М.М.) позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Кременчукгаз" на користь ПАТ "нак "Нафтогаз України" 75395,88 грн-пені; 47964,72 грн - 3% річних; 329530,95 грн -інфляційних втрат. В іншій частині позову відмовлено.

30.10.2015 ПАТ "Кременчукгаз" звернувся з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Полтавської області, в якій з посиланням на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 20.10.2015 та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

20.10.2017 справа № 917/1676/15 разом з апеляційною скаргою надійшла з Господарського суду Полтавської області до Харківського апеляційного господарського суду. (супровідний лист Господарського суду Полтавської області 18.10.2017 (т. 2 а.с. 26)

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 23.10.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні.

Від ПАТ "Кременчукгаз" надійшли доповнення (вх. 12049 від 23.11.2017) до апеляційної скарги в яких він надає додаткові обґрунтування своєї позиції у справі.

Від ПАТ "НАК "Нафтогаз" надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких він не погоджується з вимогами, викладеними в апеляційній скарзі.

Розгляд справи відкладався.

Згідно протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.12.2017 у зв'язку з перебуванням у відпустці судді Камишевої Л.М. визначено колегію суддів для розгляду даної справи у наступному складі: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В.

15.12.2017 набрали чинності зміни до Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, ВВР, 2017, № 48, ст.436.

Відповідно до п. п. 9 п. 1 Перехідних положень справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Враховуючи наведені норми Закону, справа розглядається за правилами ГПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017.

В судовому засіданні 21.12.2017 представник заявника апеляційної скарги підтримав її вимоги в повному обсязі. Посилається на додаткову угоду № 11 від 22.12.2014. Вказує на те, що датою остаточного розрахунку за фактично використаний природний газ є 19.01.2016. На думку апелянта, місцевим господарським судом не враховано, що відповідальність ПАТ" Кременчукгаз" за невиконання або неналежне виконання зобов'язань, передбачених договором, може настати виключно після закінчення строку остаточного розрахунку за фактично переданий за договором газ, який має бути проведений не пізніше 20.01.2016.

В судовому засіданні 21.12.2017 представник позивача заперечував проти вимог апеляційної скарги та вважав її доводи безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи. Зазначив, що додаткова угода, на яку в обґрунтування своїх доводів посилається апелянт, укладена 22.12.2014 та набула чинності з дати її підписання. З урахуванням вказаного вважає безпідставним посилання апелянта на застосування положень додаткової угоди до спірних правовідносин.

Розглянувши матеріали справи, вимоги апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія встановила наступне.

04.01.2013 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Продавець) та Публічним акціонерним товариством "Кременчукгаз" (Покупець) укладений договір № 04-03-ВТВ на купівлю-продаж природного газу.

Відповідно до розділу 1 Договору Продавець зобов'язався передати у власність Покупцю у 2013 році природний газ, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах цього Договору.

Статтею 11 Договору сторони визначили, що Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та поширює дію на відносини, що фактично склалися між Сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Крім того, між сторонами було укладено Додаткові угоди до договору на купівлю-продаж природного газу № 04-03-ВТВ від 04.01.2013: №1 від 04.04.2013, №2 від 10.07.2013, № 3 від 08.08.2013, №4 від 31.12.2013, №5 від 28.04.2014, №6 від 15.05.2014, №7 від 10.06.2014, №8 від 05.09.2014, №9 від 10.11.2014, №10 від 08.12.2014, №11 від 22.12.2014, №12 від 05.02.2015.

Пунктом 2.1. Договору (із змінами відповідно до додаткової угоди № 4 від 31.12.2013) встановлено, що Продавець передає Покупцю з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року газ в обсязі до 10 483,524 тис.куб.м.

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу пртягом місяця поставки з урахуванням положень пункту 6.2 Договору.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої та апеляційної інстанції позивач взяті на себе зобов'язання за Договором виконав належним чином: поставив протягом січня 2013 - листопада 2014, а Відповідач прийняв природний газ на загальну суму 26 304 499,42 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу б/н від 31.01.2013, від 28.02.2013, від 31.03.2013, від 30.04.2013, від 30.11.2013, від 31.12.2013, від 31.01.2014, від 28.02.2014, від 31.03.2014, від 30.04.2014, від 31.05.2014 та від 30.11.2014 (том 1, а.с.35-46).

Відповідач сплатив суму основного боргу за поставлений природний газ, однак відповідачем порушено строки проведення розрахунків, обумовлених сторонами в договорі. Порушення відповідачем строків оплати стало підставою для нарахування позивачем на підставі п. 7.2 Договору та статті 625 ЦК України пені, 3 % річних та втрат від інфляції, які він просить суд стягнути з відповідача за період з листопада 2013 по листопад 2014.

Суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність нарахування інфляційних та річних та задовольнив у повному обсязі вказані вимоги.

Щодо розміру та періоду нарахованої та заявленої до стягнення пені, судом обмежено період її нарахування 6 місяцями та частково відмовлено у позові в частині розміру пені, яка нарахована поза межами вказаного строку.

Судова колегія Харківського апеляційного господарського суду вважає правомірними такі висновки суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Згідно статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦКУ. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГПК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, встановлених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Зважаючи на те, що як судом першої інстанції так і під час апеляційного провадження встановлено факт порушення відповідачем строків оплати за газ, отриманий за договором, нарахування інфляційних та річних є правомірним та обґрунтованим.

Перевіривши період та розмір заявлених до стягнення та задоволених місцевим господарським судом інфляційних та річних судова колегія дійшла висновку що він є арифметично вірним та відповідає обставинам справи. Зважаючи на викладене, рішення місцевого господарського суду в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення інфляційних 329530,95 грн та 3 % річних 47964,72 грн є законним та обґрунтованим і підлягає залишенню без змін.

Перевіривши період нарахування та розрахунок заявлених до стягнення вимог в частині 329078,71 грн судова колегія дійшла висновку, що період її нарахування виходить за межі шестимісячного строку передбаченого законом, що вірно встановлено місцевим господарським судом, що стало підставою для відмови у частині вказаних вимог. Судова колегія перевіривши розрахунок пені, виконаний господарським судом першої інстанції, дійшла висновку що він є арифметично вірним та судом обґрунтовано обмежено період нарахування пені 6-ти місячним строком та задоволено вимоги про стягнення пені у сумі 75395,88 грн.

Зважаючи на викладене, рішення місцевого господарського суду в частині стягнення пені у зазначеному розмірі 75395,88 грн підлягає залишенню змін.

Судова колегія вважає безпідставним посилання апелянта на положення додаткової угоди № 11 до договору, оскільки вона укладена та підписана сторонами 2.12.2014.

Як вбачається з п. 6 додаткової угоди вона набуває чинності з дати її підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками сторін.

Згідно п. 4 додаткової угоди викладено статтю 11 договору "строк дії договору" в наступній редакції: "договір набуває чинності з дати підписання повноважними представниками сторін, поширює свою дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення".

Відповідно до статті 653 ЦК України, у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Посилання відповідача на п. 4 додаткової угоди № 11, яким викладено в новій редакції статтю 11 договору відносно строку його дії, судова колегія вважає безпідставним та необґрунтованим.

Судова колегія вважає помилковою позицію відповідача щодо того, що додатковою угодою змінено відносини сторін, які існували до моменту її укладення, оскільки угода не містить положень та прямих вказівок, які б свідчили про те, що сторонами узгоджено, що угода поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склались до її укладення.

Таким чином, апеляційна скарга є необґрунтованою та не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення по даній справі. При прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог матеріального та процесуального права, дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, тому рішення господарського суду Полтавської області від 20.10.2015 у справі №917/1676/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Зважаючи на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282-284 ГПК України, Харківський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Кременчукгаз" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 20.10.2015 у справі № 917/1676/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26.12.2017

Головуючий суддя Шутенко І.А.

Суддя Здоровко Л.М.

Суддя Плахов О.В.