ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.12.2017 Справа № 904/9227/17

За позовом Приватного підприємства "ЗОЛОДАР", м. Дніпро

до Закритого акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "ОРБІТА", м. Дніпро

про визнання недійсним договору застави

Суддя Петренко Н.Е.

Секретар судового засідання Сирота М.О.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Бойко В.О., представник за довіреністю №б/н від 01.11.17.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "ЗОЛОДАР" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Закритого акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "ОРБІТА" про визнання недійсним договору застави.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що на момент укладання договору застави акцій між позивачем та відповідачем було укладено договір №2209/05-07 зворотної фінансової допомоги від 26.12.2007, однак сума позики у розмірі 33 303 857,82 грн. не була надана позивачу.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.10.2017 порушено провадження у справі № 904/9227/17, розгляд справи призначений на 14.12.2017.

13.12.2017 від відповідача до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів, які ухвалою від 26.10.2017 судом було зобов'язано надати.

13.12.2017 від відповідача до суду надійшла заява щодо застосування строків позовної давності, згідно якої, останній вважає, що загальний строк позовної давності у 3 роки щодо вимоги позивача про визнання недійсним договору застави сплив 27.12.2010. Посилаючись на вищевикладене, відповідач просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

13.12.2017 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до відзиву, відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що в момент укладення договору застави сторонами були виконані всі вимоги діючого законодавства, а тому відсутні підстави для визнання даного договору недійсним.

Також, 14.12.2017 від відповідача до суду надійшла заява, в якій відповідач просить суд розглянути справу відповідно до діючого Господарського процесуального кодексу України на основі наявних в матеріалах справи доказах, посилаючись на прийняття нового Господарського процесуального кодексу України, що вступає в дію з 15.12.2017, на умисні протиправні дії позивача по ненаданню до суду витребуваних ухвалою від 26.10.2017 документів на підтвердження позовних вимог, на відсутність позивача 14.12.2017 в судовому засіданні, що на думку відповідача свідчить про затягування судового процесу.

Крім того, відповідач посилається на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська по справі №2/0417/6874/2012 від 12.12.2012, яким вже було розглянуто питання про визнання недійсним договору застави, укладеного 27.12.2007.

Крім того, 14.12.2017 від відповідача до суду надійшли доповнення до відзиву на позов. У наданих доповненнях відповідач вказує на невиконання належним чином позивачем зобов'язань за договором зворотної фінансової допомоги №2209/05-07 від 26.12.2007 в частині повернення запозичених коштів, внаслідок чого настав заставний випадок, а тому вважає договір застави акцій укладений 27.12.2007 дійсним та в позові просить відмовити.

14.12.2017 повноважний представник позивача в судове засідання не з'явився, жодних документів до суду не надав, про розгляд справи повідомлений належним чином.

В свою чергу, повноважний представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні в повному обсязі.

У судовому засіданні 14.12.2017 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважного представника відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач зазначає, що 26.12.2007 між Закритим акціонерним товариством "Науково-виробниче об'єднання "ОРБІТА" (надалі - відповідач) та Приватним підприємством "ЗОЛОДАР" (надалі - позивач) було укладено договір № 2209/05-07 зворотної фінансововї допомоги, відповідно п. 1.1. якого відповідач передає у власність позивачу грошові кошти (позику) у розмірі 33 303 857, 82 грн. (тридцять три мільйони триста три тисячі вісімсот п'ятдесят сім гривень вісімдесят дві копійки).

Згідно п. 1.4. договору зворотної фінансової допомоги, відповідач передає позивачу позику частинами. Перша частина у розмірі 15 658 018,22 грн. передається протягом 15-ти банківських днів з моменту підписання сторонами цього договору. Далі позика передається за письмовою домовленістю сторін за умови повного і своєчасного виконання всіх зобов'язань позивача за цим договором без будь-яких порушень поточних зобов'язань.

Відповідно до п. 1.5. договору зворотної фінансової допомоги, позика передається в безготівковій формі платіжним дорученням шляхом перерахування грошових коштів відповідних грошових коштів на поточний рахунок позивача.

Позика вважається переданою позивачу в момент зарахування грошових коштів позики на поточний рахунок позивача (п. 1.6. договору зворотної фінансової допомоги).

Пунктом 2.2. договору зворотної фінансової допомоги зазначено, що позика повертається частинами в безготівковій формі платіжним дорученням шляхом перерахування відповідних грошових коштів на день проведення платежу, на поточний рахунок відповідача.

Поточне зобов'язання позивача за цим договором вважається виконаним в момент зарахування відповідної суми на рахунок відповідача згідно наведеного вище графіку повернення позики.

27.12.2007 між позивачем та відповідчем було укладено договір застави акцій, відповідно до п. 1.1. якого, в забезпечення зобов'язання позивача повернути в строки вказану в договорі зворотної фінансової допомоги суму фінансової допомоги в розмірі 33 303 857, 82 (тридцять три мільйони триста три тисячі вісімсот п'ятдесят сім гривень вісімдесят дві копійки), що надана йому відповідачем за договором про надання фінансової допомоги від 26.12.2007, позивач передає, а відповідач приймає в заставу наступні цінні папери:

1. Прості іменні акції емітента Закритого акціонерного товариства "Науково-виробничого об'єднання "Орбіта" у кількості 860000 штук, право власності на які підтверджується сертифікатом акцій серії А № 0040, виданим на ім'я Приватного підприємства "Золодар".

2. Прості імення акції емітента Відкритого акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Орбіта" у кількості 99300 штук, право власності на які підтверджується сертифікатом акцій серії А № 3176, виданим на ім'я Приватного підприємства "Золодар".

3. Прості іменні акції емітента Відкритого акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Орбіта" у кількості 1456896 штук, право власності на які підтверджується випискою про залишки на рахунку в цінних паперах № 011615.

За спільною домовленістю сторін вартість предмету застави складає 33 303 857, 82 грн.

Згідно п. 3.1. договору застави акцій, цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Позивач зазначає, що відповідно до змісту оспорюваного договору застави акцій у договорі застави відсутній строк виконання зобов'язання забезпеченого заставою, внаслідок того, що на момент укладання оспорюваного правочину у позивача не виникло реального зобов'язання щодо повернення на користь відповідача суми позики у розмірі 33 303 857,82 грн. внаслідок фактичного не отримання з боку позивача вищезазначеної суми.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд визнати недійсним договір застави акцій, укладений 27.12.2007.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі, виходячи з наступного.

Позика ЗАТ «НВО «Орбіта» по договору зворотної фінансової допомоги № 2209/05-07 була надана ПП «Золодар» із кредиту отриманого позикодавцем по Договору №012/03-00/241-07. Заставою по цьому кредитному договору було оформлено відповідно до договору іпотеки № 012/03-00/241/1-07 8-ми поверхову будівлю площею 8 200 м2. Обслуговування кредиту ЗАТ «НВО «Орбіта» здійснювалось за рахунок виконання ПП «Золодар» зустрічних зобов'язань з повернення позики. В період з січня 2008 року по травень 2009 року ПП «Золодар» виконувало поточні фінансові зобов'язання з повернення позики, що підтверджується платіжними дорученнями №3287 від 28.01.2008, №3358 від 27.02.2008, №3439 від 27.03.2008, №51 від 24.04.2008, №66 від 19.05.2008, №35 від 30.07.2008, №208 від 30.07.2008, №388 від 28.08.2008, №64 від 26.09.2008, №99 від 28.10.2008, №105 від 29.10.2008, №821 від 26.11.2008, №822 від 27.11.2008, №140 від 12.11.2008, №146 від 28.11.2008, №925 від 22.12.2008, №936 від 25.12.2008, №179 від 28.01.2009 (копії вказаних платіжних доручень відповідачем долучено до матеріалів справи).

Відповідач зауважує, що доказом укладення та набрання чинності договору застави є платіжне доручення № 70 від 26.12.2007, яким відповідач перерахував передбачену п. 1.4. договору зворотної фінансової допомоги суму 15 658 018,22 грн. (п'ятнадцять мільйонів п'ятдесят вісім тисяч вісімнадцять гривень двадцять дві копійки) відповідачу (копію вказаного платіжного доручення відповідачем долучено до матеріалів справи).

У строки, встановлені графіком щомісячних платежів по п. 2.2. договору зворотної фінансової допомоги позивач позику відповідачу не повернув.

В п. 5.3. договору зворотної фінансової допомоги сторони встановили, що у випадку не виконання позивачем поточних фінансових зобов'язань перед відповідачем більш чим на один календарний місяць по поверненню позики згідно графіка по п. 2.2 договору зворотної фінансової допомоги, внаслідок чого відповідач понесе значні збитки і буде змушений з власних коштів обслуговувати кредит, або продати власне заставлене майно для погашення кредиту, відповідач набуває право на повне відшкодування всіх понесених по кредиту витрат включаючи податки та збитки. Відмова або фактична неможливість з будь-якої причини, або ухилення позивача від відшкодування відповідачу зазначених в цьому пункті витрат приводить до звернення стягнення на весь предмет застави.

Відповідно до п.2.2. договору застави акцій, в разі випадку невиконання позивачем його поточних зобов'язань протягом 30 календарних діб, вказаних в п. 2.2. договору зворотної фінансової допомоги, в строки, майнові вимоги відповідача задовольняються шляхом передачі йому права власності на предмет застави.

Як вказує відповідач, після настання заставного випадку, передбаченого п. 2.2. договору застави акцій, позивач заставу відповідачу не передав.

В зв'язку з неповерненням позики та відмовою передачі предмету застави, що завдало значних збитків відповідачу, відповідно до умов наведених в п. 5.3. договору зворотної фінансової допомоги відповідач звернувся з позовом до позивача про стягнення заборгованості в розмірі 114 523 672,28 грн. та звернення стягнення на предмет застави.

Провадження по справі № 904/12170/16 за позовом ЗАТ "НВО "Орбіта" до ПП "Золодар" про стягнення заборгованості в розмірі 114 523 672,28 грн. та звернення стягнення на предмет застави відкрито 26.12.2016. При розгляді цієї справи ПП "Золодар" своїм клопотанням залучило до справи 20 платіжних доручень, як доказ часткового повернення позики.

Протягом 2008 - 2009 років, щомісячно позивач повертав позику, що підтверджується платіжними дорученнями (копію вказаних платіжних доручень відповідачем долучено до матеріалів справи). Загалом позивач повернув 5 339 136,09 грн. (п'ять мільйонів триста тридцять дев'ять тисяч гривень нуль дев'ять копійок).

17.11.2017 позивачем по справі № 904/12170/16 було подано зустрічну позовну заяву про визнання недійсним договору зворотної фінансової допомоги № 2209/05-07 від 26.12.2007, яку ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2017 було повернуто (копію ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2017 про повернення зустрічної позовної заяви відповідачем долучено до матеріалів справи).

Виходячи з вищевикладеного, відповідач вважає, що позовну заяву про визнання недійсним договору застави від 27.12.2007 позивачем подано з метою затягування розгляду справи №904/12170/16 про звернення стягнення на предмет застави.

Також, відповідач вказує, що обставини надання позики відповідачем та її не повернення встановлено судовим рішенням по справі № 2/041/6874/2012 від 12.12.2012, яке набрало законної сили 18.12.2013, і тому за приписами ст. 35 ГПК України та ст. 61 ЦК України вказаний факт не потребує доказування в цьому судовому процесі і повністю спростовує позовні вимоги в справі (копію вказаного рішення відповідачем долучено до матеріалів справи).

Крім того, в справі № 2/041/6874/2012 було розглянуто аналогічний позов щодо визнання недійсним договору застави від 27.12.2007 і винесено рішення щодо відсутності підстав для визнання даного договору недійсним.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Виходячи з положень ст. 526 Цивільного кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 Цивільного кодексу України ).

Згідно з ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договір відповідно до цивільного законодавства України є різновидом правочину.

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (п.2.10 Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 № 11).

Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (п. 2.1. Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 № 11).

Як зазначено у ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Важливим елементом правочину є воля сторін та її зовнішній вияв - волевиявлення. Наявність договору та фактів його виконання обома сторонами свідчить про те, що обидва учасника бажали укласти угоду і що їхній зовнішній вияв волі (волевиявлення) відповідає внутрішній волі. Єдність внутрішньої волі і волевиявлення характерно для угоди, оскільки невідповідність волевиявлення внутрішній волі означає, що справжньої волі, справжнього бажання укласти угоду немає.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою.

Суд звертає увагу, що відповідачем на виконання умов договору зворотної фінансововї допомоги №2209/05-07 від 26.12.2007 було перераховано позивачу передбачену п.1.4. цього договору суму у розмірі 15 658 018,22 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 70 від 26.12.2007.

Згідно п. 1.4. договору зворотної фінансової допомоги, відповідач передає позивачу позику частинами. Перша частина у розмірі 15 658 018,22 грн. передається протягом 15-ти банківських днів з моменту підписання сторонами цього договору. Далі позика передається за письмовою домовленістю сторін за умови повного і своєчасного виконання всіх зобов'язань позивача за цим договором без будь-яких порушень поточних зобов'язань.

З метою забезпечення зобов'язання позивача повернути в строки вказану в договорі зворотної фінансової допомоги суму фінансової допомоги, 27.12.2007 між сторонами було укладено договір застави акцій.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент укладання сторонами договору застави акцій позивачем вже було отримано першу частину позики у розмірі 15 658 018,22 грн.

Крім того, Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська вже було розглянуто питання про визнання недійсним договору застави акцій, укладеного 27.12.2007 і винесено рішення від 12.12.2012 по справі №2/0417/6874/2012, в якому суд прийшов до висновку, що в момент укладання договору застави сторонами були виконані всі вимоги норм діючого законодавства, а тому відсутні підстави для визнання даного договору недійсним.

Надавши правову оцінку спірному договору застави акцій, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, оскільки спірний договір підписаний сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності в силу вільного волевиявлення учасників договору, із досягненням згоди щодо всіх істотних умов договору, з дотриманням всіх вимог діючого законодавства, що підтверджується виконанням сторонами зобов'язань.

З огляду на наведене, беручи до уваги ті обставини, що спірний договір застави акцій не суперечить положенням ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, іншим вимогам чинного законодавства, містить всі істотні умови встановленні законодавством для даного виду правочину, підстави для визнання недійсним спірного договору застави акцій відсутні.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд вважає, що позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами наявності у позові підстав для визнання недійсним спірного договору застави акцій, а тому вказані в позовній заяві обставини є хибними, а позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позика за договором зворотної фінансововї допомоги №2209/05-07 від 26.12.2007 була надана належним чином і відповідно до умов вказаного договору.

Отже, зазначений факт свідчить про те, що укладанням договору застави акцій від 27.12.2007 забезпечувалась дійсна та існуюча на момент укладання оспорюваного договору вимога відповідача.

Крім того, посилання позивача на відсутність строку виконання зобов'язання, забезпеченого договором застави акцій від 27.12.2007 є помилковим, оскільки пунктом 2.1. договору застави акцій встановлено, що застава за цим договором забезпечує вимоги відповідача щодо повернення в строки, вказані в договорі про надання фінансової допомоги, укладеного між сторонами 26.12.2007.

А в пункті 3.1. договору застави акцій зазначено, що цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Заява відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Пунктом 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. за №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що за змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги позивача суд визнав необґрунтованими, підстави для застосування позовної давності відсутні.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по справі покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 129 Конституції України, ст. ст. 3, 15, 16, 203, 204, 215, 526, 546, 626 Цивільного кодексу України, ст. 179, 277 Господарського кодексу України, ст.ст. 4, 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд , -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити.

Судові витрати по справі покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 18.12.2017.

Суддя Н.Е. Петренко