КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2017 р. Справа№ 916/662/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Скрипки І.М.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання : Стаховській А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув;

від відповідача 1: Негара Р.В. представник за дов. № 01/02-42/289 від 23.01.2017 року;

від відповідача 2: Шамшуріна М.В. представник за дов. № б/н від 03.04.2017,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ТРАНС ТЕРМІНАЛ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2017 року (повний текс складення рішення 23.08.2017 року)

у справі № 916/662/17 (суддя: Підченко Ю.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ТРАНС ТЕРМІНАЛ"

до відповідача 1: Одеської обласної державної адміністрації

до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІНТЕРМІНАЛ"

про визнання недійсним договору та скасування рішення

Встановив

Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРО ТРАНС ТЕРМІНАЛ" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Одеської обласної державної адміністрації (далі -відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІНТЕРМІНАЛ" (далі - відповідач 2) про:

- визнання недійсним договору від 16.11.2016 року, укладеного між відповідачем-1 та відповідачем-2 про оренду земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0158 площею 3,0000 га, що розташована за адресою: Одеська область, Лиманський р-н (Комінтернівський р-н) Новобілярська селищна рада;

- скасування рішення про державну реєстрацію права оренди відповідача-2 на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0158, номер реєстраційної дії 32514344 від 23.11.2016 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 05.11.2015 року позивач володіє промислово-складським комплексом, загальною площею 1019,5 кв. м., який розташований за адресою: Одеська область, Лиманський район, на території Новобілярської сільської ради, а спірний договір порушує його права, оскільки його укладання позбавляє позивача можливості користування зазначеним промислово-складським комплексом.

Господарський суд Одеської області передав справу № 916/662/17 за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва своєю ухвалою від 14.06.2017 року.

Господарський суд міста Києва у задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ТРАНС ТЕРМІНАЛ" відмовив своїм рішенням від 18.08.2017 року.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення у даній справі в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги частково, визнати недійсним договір від 16.11.2016 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРІНТЕРМІНАЛ» та Одеською обласною державною адміністрацією про оренду земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0158 площею 3.0000 га, розташована за адресою: : Одеська область, Лиманський р-н (Комінтернівський р-н) Новобілярська селищна рада. В іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно з'ясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, судом першої інстанції не було залучено до розгляду у справі Новобілярську селищну раду, яка є отримувачем коштів за спірним договором оренди.

Крім того, скаржник, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення вказав, що передача спірної земельної ділянки відбулася з порушенням земельного законодавства щодо цільового використання земельної ділянки (п. 1 ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України), так як спірна земельна ділянка на момент передачі в оренду відносилась до категорії земель водного фонду та посилається на норми ст. 85 Водного кодексу України,

17.10.2017 року на електронну пошту Київського апеляційного господарського суду від апелянта надійшла відмова від апеляційної скарги.

Протоколом автоматичної зміни колегії суддів від 15.11.2017 року, у зв'язку з участю судді Гаврилюка О.М., у первинному кваліфікаційному оцінюванні 16.11.2017, було сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 916/662/17 нову колегію суддів у складі: головуючого судді: Суліма В.В., суддів: Майданевич А.Г., Скрипка І.М.

Київський апеляційний господарський суд прийняв апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ТРАНС ТЕРМІНАЛ" до провадження у складі нової колегії суддів, своєю ухвалою від 15.11.2017 року.

16.11.2017 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду розгляд справи було відкладено та зобов'язано апелянта надати суду оригінал відмови від апеляційної скарги.

У судовому засіданні 19.12.2017 року представники відповідачів 1, 2 заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін, зазначивши, що суд першої інстанції прийняв правомірне та обґрунтоване рішення.

Представник позивача у судове засідання 19.12.2017 року не з'явився, вимоги ухвали Київського апеляційного господарського суду від16.11.2017 року не виконав. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином, зокрема, надсиланням ухвали від 16.11.2017 року на відповідну адресу.

Згідно з п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 1 ст. 273 ГПК України строк для перегляду рішення місцевого господарського суду, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представника позивача, який був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2017 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ТРАНС ТЕРМІНАЛ" - без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 16.11.2016 року між Одеською обласною державною адміністрацією (орендодавцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРІНТЕРМІНАЛ" (орендарем), було укладено договір оренди земельної ділянки (далі - договір), відповідно до умов якого орендодавець, на підставі розпорядження Одеської державної адміністрації №756/А-2016 від 20.10.2016 року надає, а орендар приймає у строкове, платне володіння і користування земельну ділянку загальною площею 3,0000 га, яка знаходиться на території Новобілярської сільської ради Лиманського району Одеської області (за межами населеного пункту). Земельна ділянка надається в оренду для будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту.

Відповідно до п. 2. договору, в оренду надається земельна ділянка загальною площею 3,0000 га, у тому числі 3,0000 га - під озерами, прибережними замкнутими водоймами, лиманами (далі по тексту - "земельна ділянка"). Кадастровий номер земельної ділянки - :01:002:0158.

Пунктом 7. договору зокрема встановлено, що договір укладено строком на 49 років, який обчислюється з моменту державної реєстрації права оренди.

Згідно п. 8. договору, річна орендна плата за земельну ділянку вноситься орендарем на відповідний рахунок УДК у Комінтернівському районі Одеської області у грошовій формі у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить на період будівництва - 238 538, 99 грн без ПДВ та після введення в експлуатацію об'єкта будівництва - 477 077, 98 грн. без ПДВ.

Відповідно до ст.ст. 1, 2, 3 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ст. 6 Закону України "Про оренду землі").

Частина 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, як загальна норма права визначає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно положень ст. ст. 13, 15 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Істотними умовами договору оренди землі є:

- об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);

- строк дії договору оренди;

- орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Так, вищезазначена стаття 15 Закону "Про оренду землі" чітко регламентує істотні умови для договору оренди земельної ділянки, яких сторони досягли при укладенні Договору. Таким чином, відповідно до вимог вказаної статті, як спеціальної норми, та ст. ст. 638, 759 Цивільного кодексу України, ст. ст. 180, 181, Господарського кодексу України, як норм загальних, він вважається укладеним, згідно частини 8 статті 181 Господарського кодексу України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Водночас, відповідно до ч. 2. ст. 16 Закону України "Про оренду землі", укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Так, відповідно до положень статті 124 Земельного кодексу, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Позивач, мотивуючи свої вимоги вказує на те, що дані державних реєстрів свідчать про те, що земельні торги не проводились, що є порушенням встановленого законодавством порядку передачі земельної ділянки у користування з земель державної власності.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 6 ст. 203 Цивільного кодеку України. Зокрема, ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно нормами статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (прокурора - в разі подання ним відповідного позову).

Так, за змістом ч. 1. ст. 135 Земельного кодексу України, земельні торги проводяться у формі аукціону, за результатами проведення якого укладається договір купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки з учасником (переможцем) земельних торгів, який запропонував найвищу ціну за земельну ділянку, що продається, або найвищу плату за користування нею, зафіксовану в ході проведення земельних торгів.

Зокрема, згідно ч. 2. ст. 135 Земельного кодексу України, продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється виключно на земельних торгах, крім випадків, встановлених ч.ч. 2, 3 ст. 134 цього Кодексу.

Положеннями ч. 2. ст. 134 Земельного кодексу України визначено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них, зокрема, у разі будівництва, обслуговування та ремонту об'єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, об'єктів зв'язку та дорожнього господарства (крім об'єктів дорожнього сервісу).

Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції, з урахуванням вищезазначеного, оскільки як вбачається зі змісту укладеного Договору, земельна ділянка надається в оренду для будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту, то право на взяття її у користування в оренду має здійснюватись без проведення земельних торгів, з урахуванням її цільового призначення, відповідно до положень ч. 2. ст. 134 Земельного кодексу України.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що передача спірної земельної ділянки відбулась з порушенням земельного законодавства щодо цільового використання земельної ділянки (п. 1 ч. 1 ч. 203 Цивільного кодексу України), так як спірна земельна ділянка на момент передачі в оренду відносилась до категорії земель водного фонду та посилається на норми ст. 85 Водного кодексу України, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 85 Водного кодексу України, у користування на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів можуть надаватися підприємствам, установам, організаціям, об'єднанням громадян, релігійним організаціям, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, а також для проведення науково-дослідних робіт.

Водночас, позивачем помилково віднесено земельну ділянку до земель водного фонду, оскільки, на момент укладання спірного договору, земельна ділянка не входила до переліку, на який розповсюджуються обмеження, вказані у ч. 3. ст. 85 Водного кодексу України.

При цьому, щодо цільового призначення земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0158 площею 3,0000 га, Київський апеляційний господарський суд приймає до уваги наступне.

Згідно ст. 79-1. Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

За змістом ч. 2. ст. 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр", відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру, зокрема, на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення.

Як вбачається наявного в матеріалах справи витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку та проекту землеустрою земельної ділянки загальною площею 3,0000 га, яка знаходиться на території Новобілярської сільської ради Лиманського району Одеської області (за межами населеного пункту), що міститься в матеріалах справи, 19.10.2016 року зазначену ділянку було зареєстровано за кадастровим номером :01:002:0158 та вказано вид використання земельної ділянки - для будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів інженерно-транспортної інфраструктури морського транспорту.

Тобто, як правильно встановлено судом першої інстанції, станом на момент укладення спірного договору - 16.11.2016 року, сторонами не було порушено встановлене згідно вимог чинного законодавства цільове використання земельної ділянки.

Також позивач вказує на те, що проектна документація з відведення спірної земельної ділянки суперечить нормам чинного законодавства, зокрема позивач зазначає, що висновок відповідної державної експертизи - негативний, а тому затвердження проекту землеустрою є неправомірним.

Організаційні засади і вимоги щодо організації та проведення державної експертизи землевпорядної документації здійснюється відповідно до вимог Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації", а також згідно Методики проведення державної експертизи землевпорядної документації, що затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах №391 від 03.12.2004 року "Про затвердження Методики проведення державної експертизи землевпорядної документації"

Так, положеннями підпункту 3.5.3. вищезазначеної Методики, визначено, що підготовлені висновки державної експертизи повинні зводитись до трьох можливих варіантів:

- землевпорядна документація в цілому відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, оцінюється позитивно та погоджується (у разі необхідності погодження може обумовлюватися певними умовами щодо додаткового опрацювання окремих питань та внесення коректив, виконання яких не потребує суттєвих доробок);

- землевпорядна документація не в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, повертається на доопрацювання;

- землевпорядна документація, яка не відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам, оцінюється негативно і не погоджується.

Об'єкт експертизи, який повернуто на доопрацювання, оцінюється позитивно та погоджується після внесення змін і доповнень до нього в порядку, передбаченому цією Методикою, з урахуванням зауважень та пропозицій, зазначених у висновку державної експертизи.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи висновку державної експертизи землевпорядної документації №935-16 від 10.10.2016 року, проект землеустрою не у повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства та повертається для доопрацювання, водночас 12.10.2016 року, зауваження в зв'язку із якими проект землеустрою було повернуто на доопрацювання були усунені, про що у висновку здійснено відповідний запис, а отже, як правильно встановлено судом першої інстанції, проект землеустрою є таким, що отримав позитивну оцінку та був погоджений.

Таким чином, посилання позивача на те, що проектна документація з відведення спірної земельної ділянки суперечить нормам чинного законодавства є безпідставними. Окрім того, вирішення даного питання не входить до предмету доказування по даній справі.

Крім того, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що коди економічної діяльності відповідача-2 не відповідають меті укладання спірного договору, оскільки, код виду економічної діяльності є статистичним інструментом для впорядкування економічної інформації та не створює прав чи обов'язків для сторін і його не слід вважати підставою для визнання спірного договору недійсним на підставі ст. ст. 215, 203 Цивільного кодексу України.

Доказів на спростування вищезазначених обставин в розумінні ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України позивачем не було надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на викладене та враховуючи, що позивачу відповідачами не порушується право позивача у користуванні власним майном, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним договору від 16.11.2016 року.

Крім того, оскільки вимога позивача про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди відповідача-2 на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0158, номер реєстраційної дії 32514344 від 23.11.2016 року є похідною від вимоги про визнання недійсним спірного договору, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог в частині скасування рішення про державну реєстрацію права оренди відповідача-2.

Щодо посилання скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що судом першої інстанції було порушено ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, оскільки, не було залучено до участі у справі Новобілярську селищну раду, яка є отримувачем коштів за спірним договором оренди.

Відповідно ст. 27 Господарського процесуального кодексу України (в редакції закону України від 21.06.2001 р. N 2539-III), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Тобто, у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи третю особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Так, за твердженням Одеської обласної державної адміністрації, на адресу бюджету територіальної громади не будуть надходити грошові кошти у вигляді податків та зборів, а також видатки з державного бюджету у зв'язку із значною площею земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0158 площею 3,0000 га.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що Новобілярською сільською радою не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України ( в редакції закону України від 03.10.2017 року N 2147-VIII ) того, яким чином рішення по даній справі вплине на її права та обов'язки.

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Так, скаржник, не надав суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу на підтвердження своїх доводів та вимог, заявлених в апеляційній скарзі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни рішення, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2017 року у справі №916/662/17 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ТРАНС ТЕРМІНАЛ" - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 240, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО ТРАНС ТЕРМІНАЛ" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.08.2017 року у справі №916/662/17 - залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Матеріали справи №916/662/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді І.М. Скрипка

А.Г. Майданевич

Повний текст судового рішення складено 26.12.2017 року.