ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2017р. Справа № 914/2117/17

Господарський суд Львівської області у складі судді Гоменюк З.П. розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ

до відповідача Української академії друкарства, м. Львів

про стягнення 19259,31 грн.

За участю представників сторін:

від позивача не з'явився;

від відповідача Кіпчарська Л.М. - представник.

Права та обов'язки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося з позовом до відповідача Української академії друкарства про стягнення 19259,31 грн., з яких 7339,64 грн. - пеня, 10631,78 грн. - інфляційні втрати та 1287,89 грн. - 3% річних.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та протоколах судового засідання.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд,-

встановив

04.04.2014р. між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець) та Українською академією друкарства (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу природного газу №1324/14-БО-21, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. газ обсягом 123,0 тис.куб.м.

Відповідно до п.3.3. договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу.

Згідно із п.6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як зазначає позивач, на виконання умов договору він поставив відповідачу природний газ на загальну суму 304221,23 грн., однак, відповідач в порушення умов договору невчасно оплатив поставлений йому газ.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у разі невиконання споживачем п.6.1. договору, він сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

Отже на підставі п.7.2. договору позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 7339,64 грн.

Крім того, керуючись ч.2 ст.625 ЦК України, позивачем нараховано відповідачу 10631,78 грн. - інфляційні втрати та 1287,89 грн. - 3% річних.

Відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що позивачем не враховано оплату в сумі 74921,84 грн., які були надмірно сплачені відповідачем за попереднім договором, а саме №13/3605-БО-21 від 06.03.2013р. Тобто відповідач стверджує, що позивачем мало бути зараховано 74921,84 грн. в рахунок оплати за поставлений природній газ за договором №1324/14-БО-21 від 04.04.2014р.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представника позивача, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Факт поставки відповідачу природного газу підтверджується актами приймання-передачі газу, що долучені до позовної заяви. Із поданого розрахунку позовних вимог та матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснював оплати несвоєчасно. За розрахунком позивача до стягнення підлягає: 7339,64 грн. - пеня, 10631,78 грн. - інфляційні втрати та 1287,89 грн. - 3% річних.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України закріплено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондують приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у разі невиконання споживачем п.6.1. договору, він сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.

Слід зазначити, що позивачем не враховано, що станом на 01.01.2014р. існував залишок невикористаних коштів відповідачем за договором №13/3605-БО-21 від 06.03.2013р.

Відповідно до п.4.4. вказаного договору №13/3605-БО-21 від 06.03.2013р., кошти, які надійшли від покупця будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за вказаним договором.

Крім того, відповідачем до матеріалів справи долучено лист, яким він просив позивача зарахувати 74921,84 грн. в рахунок оплати по договору №1324/14-БО-21.

Із поданого позивачем розрахунку позовних вимог вбачається, що надмірно сплачені кошти за попереднім договором №13/3605-БО-21 від 06.03.2013р. не були зараховані в рахунок оплати за договором №1324/14-БО-21 від 04.04.2014р.

Враховуючи вищенаведене, дослідивши наявні в справі матеріали, судом було здійснено перерахунок заявлених до стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, з врахуванням оплат на суму 74921,84 грн.

Таким чином суд дійшов висновку, що з відповідача на користь слід стягнути 3142,36 грн. - пені, 3595,66 грн. - інфляційних втрат та 499,19 грн. - 3% річних.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як передбачено частиною 6 статті 84 ГПК України, в резолютивній частині рішення вказується про розподіл судових витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.

Суд вважає, що відповідно до вимог ст.49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82-85, 115, 116 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Української академії друкарства (79020, м.Львів, вул.Підголоском, 19, ідентифікаційний код 02071004) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, 6, ) 3142,36 грн. - пені, 3598,66 грн. - інфляційних втрат, 499,19 грн. - 3% річних та 601,42 грн. - судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

В судовому засіданні 12.12.2017 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повне рішення складено 18.12.2017 р.

Суддя Гоменюк З.П.