номер провадження справи 12/97/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2017 Справа № 908/1431/17

Господарський суд Запорізької області у складі судді Смірнова О.Г.,

За участю секретаря судового засідання Бамбизова М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/1431/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз"

до відповідача: Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Іванова 81-А"

про врегулювання розбіжностей, які виникли при укладанні договору № 32AZp2784-17 від 03.04.2017 року, шляхом затвердження договору в редакції, запропонованій відповідно до протоколу узгодження розбіжностей від 30.06.2017 року

за участю представників:

від позивача - не з'явився

від відповідача - ОСОБА_1, керівник на підставі витягу з ЄДРПОУ від 07.08.2017 року та протоколу № 1 від 27.04.2016 року, Безпальченко М.Г., довіреність від 01.07.2017 року

З метою усунення суперечностей у доводах та доказах сторін, у судовому засіданні 27.07.2017 року згідно вимог ст. 77 ГПК України була оголошена перерва до 17.08.2017 року, без винесення процесуального документу суду, за наслідком якого був складений протокол відповідно до вимог ст. 811 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Іванова 81-А" про врегулювання розбіжностей, які виникли при укладанні договору № 32AZp2784-17 від 03.04.2017 року, шляхом затвердження договору в редакції, запропонованій відповідно до протоколу узгодження розбіжностей від 30.06.2017 року.

Відповідач у справі - Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Іванова 81-А", 24.07.2017 року надав суду в порядку ст. 59 ГПК України, відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує, мотивуючи свою позицію наступним:

- наданий позивачем для підпису договір № 32Azp2784-17 від 03.04.2017 року щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу, встановлених у квартирах споживачів, неможливо укласти в редакції позивача;

- відповідач з моменту надання позивачем для підпису договору та до теперішнього часу не може виконати зобов'язання щодо сприяння оператору ГРМ у знятті, фіксації показань будинкових (загальнобудинкових) вузлів обліку, що зазначені у додатку 1 до цього договору, оскільки ні на балансі, ні в оренді, ні будь-де інше ОСББ, як юридична особа не має, не використовує і не експлуатує ніяких вузлів обліку газу;

- ОСББ, як юридична особа, по відношенню до газопостачальника згідно з термінологією Закону України «Про ринок природного газу» не є споживачем газу, так як не використовує його для власних потреб;

- споживачами газу є мешканці будинку з кожним із яких укладені окремі договори з ПАТ "Запоріжгаз", де мають бути зазначені умови постачання газу на побутові потреби, в тому числі і порядок зняття показань лічильників газу, встановлених у квартирах;

- отримавши від ПАТ "Запоріжгаз" договір, згідно з чинним законодавством України ОСББ у встановлений термін підготувало і направило іншій стороні протокол розбіжностей до договору від 23.06.2017 року, в якому визнало неможливим укладення цього договору до вирішення питання монтажу та подальшого здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку газу;

- ПАТ "Запоріжгаз", надавши для укладення договір напевно не мало будь-яких намагань врегулювати розбіжності, оскільки не ініціювало вирішення спірних питань у режимі зустрічей, консультацій, надання претензій, відповідей на листи ОСББ і заяви мешканців будинку;

- до сих пір не зрозуміло багато положень договору у разі його укладання в запропонованій позивачем редакції, зокрема не зрозуміло як ОСББ має зобов'язуватися сприяти оператору ГРМ у знятті, фіксації показань будинкових (загальнобудинкових) вузлів обліку, якщо згідно п. п. 3.1. та 3.2. договору оператор ГРМ сам вирішує як він буде знімати покази дистанційно чи нарочно;

- вказує, що не зрозуміло чому в розділі ІV Договору обов'язки у ОСББ є, а у оператора ГРМ їх немає, чому в розділі VІІІ договору зазначено, що договір з моменту його підписання укладається на невизначений строк;

- у додатку 1 до договору «Перелік об'єктів (адрес) по яким Оператор ГРМ здійснює зняття показань ЗБ ВОГ та лічильників газу, встановлених у квартирах споживачів» фактично відсутній перелік запропонованих об'єктів з вказанням типу, номеру, місця та адреси встановлення кожного вузла обліку газу;

- договором не зазначена кінцева мета зняття показань вузла обліку газу для ОСББ. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

27.07.2017 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, в якому останній зазначає, що наразі Господарським судом Запорізької області розглядається справа № 908/1430/17 за позовом Пат "Запоріжгаз" до ОСББ "Іванова 81-А" про врегулювання розбіжностей, які виникли між ПАТ "Запоріжгаз" та ОСББ "Іванова 81-А" при укладанні договору про забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) ВОГ № 32AZp2783-17 від 03.04.2017 року. Позивач вважає, що вказані справи є пов'язаними, а тому є підстави для зупинення провадження у справі № 908/1431/17 до розгляду справи № 908/1430/17.

01.08.2017 року на адресу суду від позивача надійшов лист № Zp-CK-16257-0817, згідно з яким останній надає витребувані документи для приєднання до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду від 17.08.2017 року на підставі ч. 1 ст. 79 ГПК України зупинено провадження у справі № 908/1431/17 за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Іванова 81-А" про врегулювання розбіжностей, які виникли при укладанні договору № 32AZp2784-17 від 03.04.2017 року, шляхом затвердження договору в редакції, запропонованій відповідно до протоколу узгодження розбіжностей від 30.06.2017 року, до набрання законної сили рішенням у пов'язаній з нею справі № 908/1430/17.

Ухвалою господарського суду від 29.11.2017 року провадження у справі № 908/1430/17 було поновлено та призначено судове засідання на 12.12.2017 року о 14:00.

08.12.2017 року на адресу суду від відповідача надійшли пояснення в порядку ст. 22 ГПК України, в яких останній зазначає наступне:

- укладення запропонованого договору щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу, встановлених у квартирах споживачів без вирішення питання щодо укладання договору про забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку природного газу є передчасним і не обов'язковим для сторін на підставі закону;

- жодним законом України не передбачено обов'язковості укладення такого господарського договору;

- відповідно до ч. 5 ст. 181 ГК України сторона може передати спір на розгляд суду, якщо на це є згода іншої сторони;

- в даному випадку відсутня згода ОСББ на передачу спору до суду;

- пунктом 6.1. розділу VI запропонованого для укладання договору передбачено, що сторони вживатимуть усіх заходів для того, щоб розв'язувати усі спори та розбіжності, які виникли за цим договором шляхом переговорів та консультацій;

- з боку позивача з моменту надання для підпису договору і по теперішній час не проведено жодної зустрічі з його ініціативи щодо врегулювання цього спору;

- відповідно до ч. 8 ст. 181 ГК України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору вважає такий договір неукладеним (таким, що не відбувся);

- вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судове засідання 12.12.2017 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується роздруківкою з сайту Укрпошти щодо відстеження пересилань за штрихкодовим ідентифікатором k2track.com.ua.

Представники відповідача в судовому засіданні 12.12.2017 року проти позову заперечили.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача та заперечення відповідача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" є суб'єктом господарювання, що здійснює діяльність із розподілення природного газу місцевими (локальними) газопроводами на підставі ліцензії та у відповідності до Закону України "Про ринок природного газу", Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою № 2494 від 30.09.2015 року Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП).

Порядок комерційного обліку газу встановлений Законом України "Про забезпечення комерційного обліку газу", частиною 1 ст. 6 якого на суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, покладений обов'язок забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

На виконання встановлених законодавством вимог, Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" (позивач у справі) ініціювало встановлення загальнобудинкового лічильника газу за адресою: м. Запоріжжя, вул. Іванова, буд. 81-а, та з метою врегулювання договірних відносин, звернулося до відповідача листом № Zp.02.1-СЛ9543-0517 від 26.05.2017 року з пропозицією укласти договір № 32AZp2784-17 щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку природного газу та лічильників газу, встановлених у квартирах споживачів від 03.04.2017 року. До вказаного листа позивачем було додано два примірники відповідного договору, підписані з боку ПАТ "Запоріжгаз".

Вказаний договір був отриманий головою правління Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Іванова 81-А" ОСОБА_1, підписаний з протоколом розбіжностей від 23.06.2017 року, та разом з двома примірниками протоколу розбіжностей повернутий на адресу позивача листом від 23.06.2017 року.

Відповідно до протоколу розбіжностей від 23.06.2017 року відповідач запропонував викласти п. 1 розділу 2 договору в наступній редакції: «Представник співвласників будинку (далі - Управитель) в особі голови правління ОСББ ОСОБА_1, що діє на підставі статуту, з іншої сторони (сторони), керуючись Законом України «Про забезпечення комерційного обліку газу», Тимчасовим положенням про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженим постановою КМУ від 16.05.2002 р. № 620, Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року (зі змінами і доповненнями), та іншими нормативними актами, не може укласти цей договір до вирішення питання монтажу та подальшого здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку газу».

Позивач, розглянувши протокол розбіжностей від 23.06.2017 року, підписав його з протоколом узгодження розбіжностей від 30.06.2017 року, належним чином підписані та посвідчені примірники якого направив на адресу відповідача листом № 8 від 30.06.2017 року.

Згідно протоколу узгодження розбіжностей від 30.06.2017 року до договору № 32AZp2784-17 щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку природного газу та лічильників газу, встановлених у квартирах споживачів від 03.04.2017 року позивач в якості узгодженої редакції запропонував наступне: «Представник співвласників будинку (далі - Управитель) в особі голови правління ОСББ ОСОБА_1, що діє на підставі статуту, з іншої сторони (далі Сторони), керуючись Законом України «Про забезпечення комерційного обліку газу», Тимчасовим положенням про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженим постановою КМУ від 16.05.2002 року № 620, Кодексом газорозподільчих систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року (зі змінами та доповненнями), та іншими нормативними актами, уклали Договір щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу, встановлених у квартирах споживачів про наступне».

Як свідчать матеріали справи, відповідач підписав протокол узгодження розбіжностей від 30.06.2017 року до договору № 32AZp2784-17 від 03.04.2017 року з протоколом розбіжностей від 13.07.2017 року. При цьому в протоколі розбіжностей від 13.07.2017 року відповідач зазначив, що не може укласти цей договір до вирішення питання монтажу та подальшого здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку газу».

Позивач в позові вказує, що запропонована в редакції відповідача вимога фактично відхиляє укладення договору, який запропоновано укласти та порушує п. 4 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку. При цьому зазначає, що укладення зазначеного договору є обов'язковим для сторін в силу Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу", п. 4 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою КМУ від 16.05.2002 року № 620 та глави 5 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2494. Просить суд позовні вимоги задовольнити, врегулювати розбіжності, які виникли між сторонами при укладанні договору щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу, встановлених у квартирах споживачів № 32AZp2784-17 від 03.04.2017 року, шляхом затвердження договору в редакції, запропонованій відповідно до протоколу узгодження розбіжностей від 30.06.2017 року.

Надавши правову кваліфікацію правовідносинам сторін, оцінивши та дослідивши надані до матеріалів справи докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Предметом спору в даній справі є вимоги про врегулювання розбіжностей, які виникли при укладанні договору № 32AZp2784-17 від 03.04.2017 року, шляхом затвердження договору в редакції, запропонованій відповідно до протоколу узгодження розбіжностей від 30.06.2017 року.

Фактично в даній справі виник переддоговірний спір щодо укладення договору № 32AZp2784-17 щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку природного газу та лічильників газу, встановлених у квартирах споживачів від 03.04.2017 року.

Статтею 184 ГК України передбачено особливості укладення господарських договорів на основі вільного волевиявлення сторін, примірних і типових договорів з дотриманням умов, передбачених статтями 179 (на основі примірних і типових договорів), 181 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

- вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

- примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

- типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

- договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 ГК України).

Загальний порядок укладання господарських договорів передбачений ст. 181 Господарського кодексу України.

Так, відповідно до вказаної статті господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо). Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Укладення господарських договорів за рішенням суду регулюється ст. 187 Господарського кодексу України, відповідно до якої, судом розглядаються спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом.

Отже, необхідною умовою щодо спонукання в судовому порядку укласти господарський договір є, зокрема, обов'язковість для сторін укладення такого договору.

Враховуючи те, що відповідач не є органом державної влади чи місцевого самоврядування в силу свого статусу, а спірний договір не опосередковує державного замовлення, обов'язковість його укладання сторонами, а отже і можливість вирішення судом спору про його укладання має встановлюватися законом.

Підставами заявленого в даній справі позову є ч. 1 ст. 6 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу", п. 4 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 620 від 16.05.2002 року та глава 5 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 року.

Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» № 3533-VI від 16.06.2011 року визначає правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу та здійснення контролю за використанням ресурсів імпортованого природного газу і природного газу власного видобутку.

Правовою основою забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу є цей Закон, Закони України «Про засади функціонування ринку природного газу», «Про метрологію та метрологічну діяльність», «Про стандартизацію», «Про стандарти, технічні регламенти та процедури оцінки відповідності» та інші нормативно-правові акти.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» споживачами природного газу є фізичні особи (населення), фізичні особи - підприємці та юридичні особи, які відповідно до договору користуються послугами з газопостачання та використовують природний газ для приготування їжі, опалення, підігріву води, а також як паливо або сировину.

Вказаним законом врегульовано порядок організації роботи із запровадження комерційного обліку природного газу, передбачені джерела фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення, виконавці робіт, тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку:

1) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується:

комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року;

для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року;

тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року;

2) для інших споживачів - з 1 липня 2011 року.

Частиною 1 ст. 6 вказаного Закону (п. 1) визначено, що суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу:

а) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується:

комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року;

для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року;

тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

У разі не встановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України;

б) для інших споживачів - до 1 липня 2011 року.

Отже, Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» достатньо чітко визначені підстави постачання природного газу за умови його комерційного обліку споживачам (ст. 2 Закону) та встановлено конкретний перелік таких категорій (ст. 1 Закону), а також відповідальність суб'єктів господарювання, які здійснюють розподіл природного газу за не встановлення населенню лічильників газу.

Втім, будь-яких імперативних норм щодо обов'язкового встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу, як і норм про обов'язкове врегулювання договірних відносин щодо зняття показань будинкового вузла обліку між оператором газорозподільної системи та балансоутримувачем, управителем будинку, а не споживачем, вказаний Закон не містить.

Зі змісту статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» вбачається про визначення обов'язку позивача як суб'єкта господарювання, що здійснює розподіл природного газу, встановити саме квартирні прилади обліку газу для населення в багатоквартирному будинку.

Відповідач в даній справі не є споживачем природного газу в розумінні ст. 1 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», оскільки не користується на підставі договору послугами з газопостачання та не використовує природний газ для приготування їжі, опалення, підігріву води, а також як паливо або сировину.

Нормою ч. 4 ст. 22 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що газо- та електропостачання квартир та нежитлових приміщень здійснюється на підставі договорів між їх власниками і газо- та електропостачальними організаціями відповідно до вимог законодавства.

Обґрунтовуючи заявлені в даній справі позовні вимоги позивач посилається на п. 4 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, яким передбачено, що власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов'язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі не врегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства. У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти.

Вказане Тимчасове положення визначає порядок проведення розрахунків між постачальниками, операторами газорозподільних систем та споживачами природного газу у разі використання загальнобудинкових вузлів обліку природного газу, які складаються, зокрема, з лічильника природного газу та засобу дистанційної передачі даних (далі - будинковий вузол обліку) на будинок (групу будинків).

Однак, докази використання відповідачем будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку на багатоквартирному будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Іванова, 81-а, в матеріалах справи відсутні.

Як свідчать матеріали справи відповідач на запропоновану позивачем редакцію договору № 32AZp2784-17 від 03.04.2017 року склав протоколи розбіжностей від 23.06.2017 року та від 13.07.2017 року, в яких зазначив, що не може укласти цей договір до вирішення питання монтажу та подальшого здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку газу.

Врегулювання розбіжностей, які виникли при укладенні договору про забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) ВОГ № 32AZp2783-17 від 03.04.2017 року було предметом розгляду в рамках справи № 908/1430/17.

За наслідками розгляду справи № 908/1430/17 Господарським судом Запорізької області було прийнято рішення від 05.09.2017 року, яким в задоволенні позову відмовлено. Вказане рішення господарського суду залишене без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 01.11.2017 року. Вказані обставини приймаються судом до уваги з огляду на приписи ст. 35 ГПК України.

Вищевикладене свідчить про те, що укладення договору про забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку газу між сторонами не відбулося.

Разом з тим в матеріалах справи відсутні докази встановлення будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку на багатоквартирному будинку відповідача.

При цьому вказане Тимчасове положення не є законом та не може мати переваг у порівнянні із Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відтак, посилання позивача на умови Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 620 від 16.05.2002 року, як на пряму вказівку щодо обов'язковості укладання спірного договору між сторонами є передчасним.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Проаналізувавши запропоновану позивачем для укладення редакцію договору 32AZp2784-17 щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку природного газу та лічильників газу, встановлених у квартирах споживачів від 03.04.2017 року суд дійшов висновку, що його умови, зазначені в п. 2.2., стосуються осіб, що не є сторонами цього договору, а саме споживачів - власників квартир багатоквартирного будинку.

Так, з розділу 2 договору вбачається, що предметом вказаного договору є зняття, фіксація показань будинкових (загальнобудинкових) вузлів обліку та показань лічильників газу, які встановлені у квартирах.

Умовами п. 2.2 договору передбачено, що показання лічильників газу, які встановлені у квартирах, знімає та фіксує Оператор ГРМ, або споживач у встановленому законодавством порядку.

Проте за змістом ст. ст. 626, 629 ЦК України договір не може створювати обов'язків для осіб, які не є його сторонами - утворення у такий спосіб підстав для примушення останніх до певних дій не відповідає приписам ч. 1 ст. 19 Конституції України. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Донецького апеляційного господарського суду від 17.10.2017 року у справі № 908/1312/17.

Обґрунтування позивачем обов'язковості укладання спірного договору посиланням на положення глави 5 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015 року, є безпідставним, оскільки в контексті приписів ч. 3 ст. 179 ГК України вказаний нормативний акт не є законом та не може мати переваг у застосуванні порівняно з приписами Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Частинами 2, 3 ст. 180 ГК України визначено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами не досягнуто згоди щодо істотних умов договору, оскільки як було встановлено вище, договір був підписаний головою правління ОСББ "Іванова 81-А" ОСОБА_1 з протоколами розбіжностей від 23.06.2017 року та від 13.07.2017 року, в яких останній зазначив, що не може укласти цей договір до вирішення питання монтажу та подальшого здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку газу.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім, ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач не довів наявність правових підстав для врегулювання розбіжностей, які виникли при укладенні договору № 32AZp2784-17 щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку природного газу та лічильників газу, встановлених у квартирах споживачів від 03.04.2017 року, шляхом затвердження договору в редакції, запропонованій відповідно до протоколу узгодження розбіжностей від 30.06.2017 року.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Іванова 81-А" про врегулювання розбіжностей, які виникли при укладенні договору № 32AZp2784-17 від 03.04.2017 року, шляхом затвердження договору в редакції, запропонованій відповідно до протоколу узгодження розбіжностей від 30.06.2017 року, слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн. покладаються на позивача у справі - Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" згідно вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 12.12.2017 року згідно частини 2 статті 85 ГПК України було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 42, 43, 33, 34, 43, 44, 49, 82-84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз" до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Іванова 81-А" про врегулювання розбіжностей, які виникли при укладенні договору № 32AZp2784-17 від 03.04.2017 року, шляхом затвердження договору в редакції, запропонованій відповідно до протоколу узгодження розбіжностей від 30.06.2017 року -відмовити.

2. Витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 грн. покладаються на Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Запоріжгаз".

Повне рішення складено - 18.12.2017 року

Суддя О.Г. Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.