ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2017 року Справа № 904/8459/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя: Верхогляд Т.А. - доповідач

судді: Парусніков Ю.Б., Білецька Л.М.,

секретар судового засідання Мацекос І.М.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 157/1552 від 28.12.2016 р., представник;

представник відповідача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український науково-дослідний інститут технології машинобудування" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.11.2017 року у справі № 904/8459/17

за позовом Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова", м. Дніпро

до Публічного акціонерного товариства "Український науково-дослідний інститут технології машинобудування", м. Дніпро

про стягнення заборгованості у розмірі 17 460,34 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.11.2017 року у справі № 904/8459/17 (суддя Ліпинський О.В.) позов задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Український науково-дослідний інститут технології машинобудування" на користь Державного підприємства "Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" суму основаного боргу у розмірі 14 400,00 грн., пеню у розмірі 1 917,53 грн., 3% річних у розмірі 259,61 грн., інфляційні втрати у розмірі 883,20 грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 1600,00 грн.

Рішення мотивовано порушенням відповідачем умов договору №2-626 від 25.12.2014 року про надання послуг із забезпеченням пропускного режиму, наявністю заборгованості в сумі 14 400, 00 грн. за надані позивачем послуги, правом позивача стягнути пеню у розмірі 1 917,53 грн. відповідно до п.3.4. договору, а також відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України стягнути інфляційні втрати та 3% річних.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення господарським судом норм процесуального права та розгляд справи за відсутності відповідача.

Просив суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване судове рішення, в задоволені позову відмовити.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу спростовує її доводи, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що між Державним підприємством Виробниче об'єднання Південний машинобудівний завод імені ОСОБА_2 (далі замовник) та Публічним акціонерним товариством Український науково-дослідний інститут технології машинобудування ( далі виконавець) було укладений договір №2-626 від 25.12.2014 року про надання послуг із забезпечення пропускного режиму.

Згідно п.1.1 договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання зі здійснення пропускного режиму працівникам замовника на об'єкті, розташованому за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Кірова, 46, силами команди відділу ВВО №146 ДП ВО ПМЗ ім. ОМ. ОСОБА_2.

Виконавець зобов'язується: надавати замовнику рахунок на сплату послуг та Акт виконаних робіт (п. 2.1. договору).

Замовник зобов'язується: сплачувати виконавцю вартість послуг по пропускному режиму, підписувати та повертати Акти виконаних послуг (п. 2.2. договору).

Згідно з п. 4.1. договору, сума договору в місяць складає 4 800,00 грн. Сума підтверджується протоколом погодженої договірної ціни.

Відповідно до п. 4.3. договору оплата послуг виконавця здійснюється протягом 5 банківських днів від дати підписання сторонами акту прийому-передачі виконаних робіт та отримання рахунку на сплату. Розрахунок по даному договору здійснюється в національній валюті, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця, вказаний в даному договорі.

До договору сторони уклали додаткову угоду №1 від 02.12.2015 року, якою було продовжено строк дії договору до 31.12.2016 року.

Судом встановлено, що позивач надав відповідачу обумовлені договором послуги, що підтверджується підписаними сторонами актами виконаних послуг за жовтень, листопад, грудень 2016 року на загальну суму 14 400,00 грн. ( а.с. 17-21).

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, скаржник не надав доказів оплати за надані послуги. За змістом апеляційної скарги по суті позову пояснень відповідач не надає.

Отже, висновок суду про те, що факт надання послуг позивачем підтверджено належними та допустимими доказами, а відповідач доказів оплати не надав і це підтверджує факт порушення ним зобовязання, є законним та обгрунтованим.

Стягнення судом на користь позивача пені узгоджується з п.3.4 договору. Розрахунок позивача вірний.

Стягнення інфляційних та 3% річних на користь позивача також обгрунтовано приписами ст.625 Цивільного кодексу України. Суми, належні до стягнення, обраховані правильно.

Стосовно посилання відповідача на те, що судом першої інстанції були порушені його процесуальні права, колегія суддів зазначає наступне;

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.09.2017 року було порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 19.10.2017 року.

18.10.2017 року відповідач надав клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з перебуванням у відрядженні їх представника. Судом першої інстанції дане клопотання було задоволено, розгляд справи відкладено на 02.11.2017 року

02.11.2017 року повноважний представник відповідача в судове засідання з'явився, відзив на позов не надав.

Абзацом 1 п. 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. за №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції"(в редакції яка діяла на час розгляду справи) визначено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка діяла на час розгляду справи) зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представника сторони - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без його участі, якщо нез'явлення цього представника не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка діяла на час розгляду справи) передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Пунктом 3.14. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. за № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції визначено, що нез'явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, якщо їх явку судом визнано обов'язковою, також може розцінюватися судом як зловживання процесуальними правами.

Відповідна практика, спрямована на умисне затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Суд розглянув справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка діяла на час розгляду справи). Тобто, жодних порушеннь вимог процесуального законодавства судом допущено не було.

Враховуючи необгрунтованість доводів скаржника, оскаржуване судове рішення слід залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 269,270, 275, 276, 281 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.11.2017 року у справі № 904/8459/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: Ю.Б.Парусніков

Повний текст постанови складено 20.12.2017 року.