ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" грудня 2017 р.Справа № 916/2639/17

За позовом: Управління державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації в Одеській області;

до відповідача: Управління Служби безпеки України в Одеській області;

про стягнення

Суддя Оборотова О.Ю.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю №8 від 31.10.2017р.;

від відповідача: не зявився;

СУТЬ СПОРУ: 01.11.2017р. Управління державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації в Одеській області звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Управління Служби безпеки України в Одеській області про стягнення боргу в розмірі 400860,00грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.11.2017р. порушено провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду, розгляд справи призначено на 22.11.2017р.

11.07.2017р. від Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕКОМ-ЛІЗИНГ» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

Відповідач в засідання суду призначене на 14.12.2017р. не зявився, про причини неявки не повідомив, правом на відзив в порядку ст. 59 ГПК України не скористався. Ухвали господарського суду Одеської області направлялись відповідачу за належною адресою, зазначеною в позовній заяві.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу суду було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до п. 32 Інформаційного листа ВГСУ від 29 вересня 2009 року № 01-08/350 «Про деякі питання, порушені в доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України» викладена правова позиція, згідно якої відмітка про відправку процесуального документа суду на зворотньому аркуші у лівому нижньому куті першого примірника процесуального документа є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам у справі та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначено про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання.

Відтак неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду його позову, не є підставою для скасування судового рішення прийнятого за відсутності представника сторони спору.

Враховуючи викладене, справа розглядається без участі відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

У судовому засіданні 14.12.2017р. після виходу судді з нарадчої кімнати було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

01.03.2016р. на виконання вимог спільного наказу Адміністрації Держспецзвязку та Служби безпеки України від 23.11.2015р. №047/034 «Про окремі питання спільного використання обєктів нерухомого військового майна», наказу Управління Держспецзвязку в Одеській області від 04.01.2016р. № 2-г «Про затвердження складу постійно діючої комісії щодо прийому-передачі адміністративної будівлі та виділення в окремі інвентарні обєкти частин нерухомого військового майна спеціального використання» та наказу УСБУ в Одеській області від 11.02.2016р. № 83 ДСК «Про затвердження складу комісії про прийняття на балансовий облік Управління технічної будівлі», на підставі Акту прийняття передачі основних засобів від 01 березня 2016р. № 41 адміністративна будівля (літера А2) інвентарний номер 10310001, загальною площею 3636,5 кв.м., первісною вартістю 2 065 091,00 грн., та залишковою вартістю 1 806 953,00, розташована за адресою м. Одеса, вул. Єврейська, 43 була передана на баланс Управління Служби безпеки України в Одеській області.

Частину даної будівлі (а саме 697,4 кв.м. від загальної площі) на постійній основі займають структурні підрозділи Управління Служби безпеки України в Одеській області. В іншій частині адміністративної будівлі розміщується майно та особовий склад Управління державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації в Одеській області.

На теперішній час між сторонами по справі укладений договір про відшкодування витрат на надання комунальних послуг, відповідно до якого Управління державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації в Одеській області (позивач) компенсує Управлінню Служби безпеки України в Одеській області (відповідачу) 66,96% вартості спожитої теплової енергії, 67,6% вартості використаного водопостачання та водовідведення, 58% вартості спожитої електричної енергії у зазначеній будівлі.

Позивач звертає увагу, що до 01.03.2016р. усі розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачувалися за рахунок кошторисних призначень Управління державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації в Одеській області, який був на той час балансоутримувачем вказаної адміністративної будівлі.

Відповідно до позовної заяви, Управління державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації в Одеській області неодноразово зверталось до відповідача з пропозицією укладання договору про відшкодування балансоутримувачу комунальних послуг (№40/07-118 від 29.01.2014; №40/07-944 від 03.12.2014; №40/07-329 від 03.04.2015).

Однак, як стверджує позивач, Управління Служби безпеки України в Одеській області щоразу відмовляло позивачу, щодо укладення такого договору, посилаючись на необхідність передачі будівлі на баланс належного балансоутримувача, тобто власника.

Державна фінансова інспекція в Одеській області в протягом серпня 2016 року в ході проведення ревізії фінансово-господарської діяльності позивача виявила понесені необґрунтовані ним витрати на сплату комунальних послуг на загальну суму 633621,41 грн. (шістсот тридцять три тисячі шістсот двадцять одна грн. 41 коп.) у порушення вимог ст. 67 Господарського кодексу України (далі - ГКУ), статей 4 та 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ), ст. 1 Закону України «Про відповідальність субєктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» (Лист ДФІ в Одеській області від 21.09.2016р. № 156-06-23-14/8745).

На підставі викладеного та відповідно до положень ч.1 статті 226 Господарського Кодексу України, позивачем, на адресу Управління Служби безпеки України в Одеській області була направлена претензія з вимогою щодо добровільного відшкодування збитків завданих позивачу, розмір яких складає 633 621,41 грн.

Відповідно до листа Управління Служби безпеки України в Одеській області від 24.10.2016р. № 65/24/4662нт у задоволенні зазначеної претензії відповідачем відмовлено

Отже, як зазначає Управління державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації в Одеській області, з урахуванням викладеного, позивачем розраховано понесені необґрунтовані витрати на сплату комунальних послуг з листопада 2014 року по лютий 2016 року включно.

Таким чином, враховуючи викладені обставини позивач вважає, що був змушений звернутися до господарського суду Одеської області з метою захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.16 Цивільного кодексу України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів а саме:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування

майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.Згідно ст.20 Господарського кодексу України, Держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, обмежують права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Підстави виникнення господарських зобов'язань передбачені ст. 174 ГК України. Господарські зобов'язання виникають:

- безпосередньо із закону чи іншого нормативно-правового акта, який регулює господарську діяльність;

- з акта управління господарською діяльністю;

- з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але не суперечать йому;

- внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту чи суб'єктом господарювання, придбання чи збереження майна суб'єкта чи суб'єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав;

- у результаті створення об'єктів інтелектуальної власності;

- у результаті інших дій суб'єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Аналізуючи характер спірних правовідносин, суд звертає увагу, що зобовязання по відшкодуванню вартості спожитої електричної енергії, які виникли між сторонами за період з листопада 2014 року по лютий 2016 року включно не виникають ані з закону, ані з договору.

Будь-яких спільних наказів Управління Служби безпеки України в Одеській області та Управління державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації в Одеській області щодо компенсації витрат не видавалося, договір на спірний період укладений не був.

Відповідно до позовної заяви, Управління державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації в Одеській області неодноразово зверталось до відповідача з пропозицією укладання договору про відшкодування балансоутримувачу комунальних послуг (№40/07-118 від 29.01.2014; №40/07-944 від 03.12.2014; №40/07-329 від 03.04.2015).

Однак, суд звертає увагу, що предметом розгляду справи є не спонукання до укладення договору, а саме стягнення заборгованості, а тому в рамках справи №916/2639/17 не досліджується питання обґрунтованості відмови Управління Служби безпеки України в Одеській області в укладенні договору.

Отже, враховуючи, що в Управління Служби безпеки України в Одеській області ані з договору, ані з закону не виникло жодних правових зобовязань з приводу відшкодування вартості спожитої електричної енергії позовні вимоги щодо стягнення боргу є безпідставними.

Крім цього, в позовній заяві позивач посилається на те, що Управління Служби безпеки України в Одеській області завдало збитки Управлінню державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації в Одеській області.

Стаття 224 Господарського кодексу України передбачає, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, понесені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню, відносяться: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст. 225 Господарського кодексу України).

Для застосування такого виду господарської санкції, як відшкодування збитків, необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи); шкідливого результату такої поведінки - збитків, їх наявності та розміру; причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла збитки. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи.

Крім того, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювана та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювана є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Умовою відповідальності за правопорушення є вина заподіювана збитків, тобто винною дією є невиконання, відмова від виконання або неналежне виконання зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім цього, суд зазначає, що акт ревізії Державної фінансової інспекції в Одеській області лише фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. Зазначений акт ревізії не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобовязання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт.

Отже, акт ревізії фінансово-господарської діяльності не є належним доказом спричинення збитків позивачу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 16.04.2014 року у справі № 918/1564/13, від 07.05.2014 року у справі № 924/560/13 від 18.08.2015р. по справі № 908/360/15-г, від 22.10.2015 року у справі № 916/992/15.

Отже, заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог Управління державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації в Одеській області.

Інші наявні у матеріалах справи докази та пояснення сторін вищевикладених висновків суду не спростовують

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33,34,43,44-49,50,75,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 19.12.2017р.

Суддя О.Ю. Оборотова