РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2017Справа №910/19763/17

Господарський суд міста Києва, в складі судді Баранова Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружківський фарфоровий завод"

до Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк"

про визнання кредитного договору недійсним

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Курінний С.Ю. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Дружківський фарфоровий завод" позовом до Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" про визнання кредитного договору недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.11.2017 порушено провадження у справі № 910/19763/17 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 29.11.2017 за участю представників сторін.

У судовому засіданні 29.11.2017 розпочато розгляд справи по суті, позивачем підтримано позовні вимоги та надано пояснення по суті позову. Відповідач заперечив проти задоволення позову, надав свої пояснення. В судовому засіданні оголошено перерву до 13.12.2017.

13.12.2017 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 13.12.2017 розглядалось клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача заперечив щодо відкладення розгляду справи.

Розглянувши подане позивачем клопотання, судом відмовлено у його задоволенні, зважаючи на те, що нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти юридичну особу в судовому процесі, та враховуючи, що представником позивача пояснення по суті позову надані були.

У даному судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо задоволення позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві, що був поданий 29.11.2017.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про місце, дату та час судового розгляду.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника позивача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки судом оголошувалась перерва у судовому засіданні з метою надання можливості учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 13.12.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

15.07.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дружківський фарфоровий завод" та Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" укладено кредитний договір № 19/2011 умовами якого передбачено, що банк зобов'язується надати позичальнику кредит в сумі 7 759 000, 00 євро, а позивальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати та повернути банку кредит не пізніше 14 липня 2016 року, а також сплатити плату за кредит та виконати інші зобов'язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни визначені даним договором.

Відповідно до умов кредитного договору та додаткової угоди № 21 від 10.04.2017 строк дії основного зобов'язання до 08.04.2018.

Відповідно до п.п. 1.1.1. договору, кредит надається у вигляді мультивалютної невідновлювальної кредитної лінії в межах ліміту кредитування, відповідно до графіку, визначеному у кредитному договорі.

Згідно п. 1.1.2. Кредитного договору Позичальник зобов'язаний повернути Кредит відповідно до цього графіка повернення викладеного в Кредитному договорі. Будь-яка заборгованість Позичальника за Кредитом, що перевищує визначену на відповідну дату суму Кредиту вважається простроченою заборгованістю.

Банк надає Позичальнику Кредит в гривні, євро та російських рублях в межах Ліміту кредитування за умови, що загальна сума Заборгованості за Кредитом та грошового зобов'язання Банку за Акредативом за Кредитним договором 1, незалежно від Валюти кредитування, не перевищує суму, еквівалентну діючому Ліміту кредитуванню за офіційним курсом Національного банку України на день надання Кредиту ( п. 1.1.3. Кредитного договору).

Відповідно до п. 1.1.4. Кредитного договору якщо внаслідок зміни офіційного курсу гривні до євро та/або російських рублів, сума загальної заборгованості за Кредитом та грошовим зобов'язанням Банку за Акредитивом за Кредитним договором 1, перевищить діючий ліміт кредитування, визначений п.п.1.1.1. цього договору, Банк припиняє надання Кредиту за цим Договором та письмово повідомляє Позичальника у порядку, зазначеному у п. 9.2. цього Договору. Поновлення кредитування можливе лише після погашення Позичальником суми перевищення над діючим Лімітом кредитування.

Пункт 3.1.1. Кредитного договору встановлює, що плата за користування Кредитом встановлюється у вигляді процентів, розмір яких встановлюється умовами цього Договору та має статус «диференційованої» ставки під якою в цьому Договорі розуміється наступне: цим Договором встановлюється базовий розмір процентів, що нараховується за користування кредитом за умови належного виконання Позичальником всіх умов цього Договору та Договорів про забезпечення, та визначаються умови, за яких застосовується підвищений розмір плати за користування Кредитом, який визначається шляхом збільшення базового розміру процентів на кількість процентних пунктів, що встановлена цим Договором.

Встановлення диференційованої процентної ставки є особливою умовою кредитування в частині визначення плати за користування Кредитом, а застосування диференційованої процентної ставки (підвищеної та базової процентної ставки) не змінює правовідносин за цим договором та/або його істотних умов.

Вищезазначена умова про збільшення базового розміру процентів за користування Кредитом застосовується за взаємним волевиявленням та згодою Сторін, що виражено шляхом укладання цього Договору та не потребує укладання будь-яких договорів про внесення змін до цього Договору/нового договору.

Відповідно до п. 3.1.2 Кредитного договору встановлено Базовий розмір процентів.

Відповідно до п. 3.1.3 Кредитного договору встановлено Підвищений розмір процентів при настанні кожного з нижченаведених в цьому договорі випадків.

Згідно п. 9.4. Кредитного договору, цей договір вважається укладеним та набирає чинності з дати його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін та діє до остаточного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов'язань у повному обсязі.

В подальшому до кредитного договору неодноразово вносилися зміни, шляхом укладення додаткових угод, що є невід'ємною частиною кредитного договору.

Звертаючись з позовом про визнання недійсним кредитного договору № 19/2011від 15.07.2011 позивач посилається на те що: 1) в кредитному договорі відсутній чіткий графік та конкретизація сум повернення коштів по договору; 2) Додаткова угода №16 не підписана сторонами зі сторінки 22по35; 3) додаткова угода № 19 не підписана сторонами з 1по 24 сторінку.

Щодо доводів позивача, що в кредитному договорі відсутній чіткий графік та конкретизація сум повернення по договору, суд зазначає, що відповідно до п.п. 3.1.2. договору базовий розмір процентів: проценти за користування кредитом, розмір яких є базовим, встановлюються у наступному розмірі: 17, 5% (сімнадцять цілих п'ять десятих) процентів річних за кредитом в гривні; 10, 5% (десять цілих п'ять десятих) процентів річних за користування кредитом в російських рублях; 9, 5% (дев'ять цілих п'ять десятих) процентів річних за користування кредитом в євро.

Щодо доводів позивача по додатковій угоді № 16, суд встановив наступне.

До кредитного договору сторонами вносилися зміни та доповнення, зокрема Договір № 16 від 24.12.2013 року про внесення змін та доповнень до Кредитного договору на який посилається позивач як на підставу про визнання Кредитного договору недійсним. Так, відповідно до п. 1 Договору №16 сторони дійшли згоди змінити та викласти Кредитний договір в наступній редакції.

Відповідно до п. 1.1. Договору №16 Банк на умовах Договору зобов'язується надати Позичальнику кредит у вигляді Невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування, розмір якого встановлюється за графіком відповідно до таблиці 1 Договору. Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути Банку кредит на умовах та в строки/терміни, визначені Договором, але не пізніше 14 липня 2016 року, а також сплатити Плату за Кредит та виконати інші зобов'язання в повному обсязі на умовах та в строки/терміни, визначені Договором.

Відповідно до п. 1.1.1 Кредит надається Позичальнику в таких валютах: гривна, євро, російських рублях.

Відповідно до п. 2.1. Договору №16 надання кредиту здійснюється окремими траншами в безготівковий формі на підставі письмової заявки Позичальника про надання Кредиту (траншу) за формою додатку 1 до договору в межах Невикористаного ліміту кредитування, шляхом перерахування кредиту (траншу) на поточний рахунок Позичальника та в розмірі, зазначений в Заявці, за умови виконання Позичальником своїх зобов'язань належним чином та додержання всіх умов надання кредиту (траншу), визначених договором.

Відповідно до п. 2.4. Договору №16 Позичальник зобов'язаний погасити Заборгованість за Кредитом відповідно до графіку зазначеного в цьому Договорі.

Щодо тверджень позивача про відсутність підписів та печаток сторін на договорі №16 на аркушах з 22 по 35, суд встановив, що вказаний договір №16 був підписаний Генеральним директором ТОВ «Дружківський фарфоровий завод» Д.С. Федотовим на сторінці 36 та прошнурований, пронумерований та скріплений печаткою на 36 аркушах і підписаний Генеральним директором ТОВ «Дружківський фарфоровий завод» Д.С. Федотовим.

Щодо доводів позивача стосовно додаткової угоди №19, судом встановлено наступне.

До кредитного договору сторонами вносилися зміни та доповнення, зокрема Договір № 19 від 31.08.2015 року про внесення змін до Кредитного договору на який посилається позивач як на підставу про визнання Кредитного договору недійсним.

Так, відповідно до п. 1 Договору №19 сторони дійшли згоди змінити та викласти Кредитний договір у новій редакції. Відповідно до п. 1.1. Договору N°19 Банк на умовах Договору зобов'язується надати Позичальнику кредит у вигляді мультивалютної невідновлювальної кредитної лінії в наступних сумах: 7 545 366,83 грн.; 48 261490,50 російських рублів; 4 902 088,36 євро та за графіком (в розрізі валют заборгованості) відповідно до таблиці 1, таблиці 2 Договору.

Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути Банку кредит на умовах та в строки/терміни, визначені Договором, але не пізніше 14 липня 2016 року, а також сплатити Плату за Кредит та виконати інші зобов'язання в повному обсязі на умовах та в строки/терміни, визначені Договором.

Відповідно до п. 1.1.1 Кредит надається Позичальнику в таких валютах: гривна, євро, російських рублях.

Відповідно до п. 2.1. Договору №19 надання кредиту здійснюється окремими траншами в безготівковий формі на підставі письмової заявки Позичальника про надання Кредиту (траншу) за формою додатку 1 до договору в межах Невикористаного ліміту кредитування, шляхом перерахування кредиту (траншу) на поточний рахунок Позичальника та в розмірі, зазначеному в Заявці, за умови виконання Позичальником своїх зобов'язань належним чином та додержання всіх умов надання кредиту (траншу), визначених договором.

Відповідно до п. 2.4. Договору №19 Позичальник зобов'язаний погасити Заборгованість за Кредитом відповідно до графіку зазначеного в п. 2.4.1., п. 2.4.2., п. 2.4.3. цього Договору.

Щодо тверджень позивача про відсутність підписів та печаток сторін на договорі №19, суд встановив, що вказаний договір №19 був підписаний Генеральним директором ТОВ «Дружківський фарфоровий завод» Д.С. Федотовим на сторінці 25 та прошнурований, пронумерований та скріплений печаткою на 25 аркушах і підписаний Генеральним директором ТОВ «Дружківський фарфоровий завод» Д.С. Федотовим.

Також, судом встановлено, що до кредитного договору вносилися зміни та доповнення, зокрема Договір № 20 від 28.07.2016 року про внесення змін до Кредитного договору на який посилається Відповідач як на підставу про визнання Кредитного договору недійсним.

Так, відповідно до п. 1 Договору №20 сторони дійшли взаємної згоди викласти термін «Кредитний договір 2» Статі «визначення термінів» Кредитного договору в новій наступній редакції: «Кредитний договір 2 - кредитний договір №20/2011 від 15 липня 2011 року, який укладений між Банком та Позичальником, згідно якого Банк надає позичальнику відкличну невідновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування у сумі 1 516 989,95 гривень».

Відповідно до п. 2 Договору №20 сторони дійшли взаємної згоди внести зміни в пункт 1.1. Статті 1 «предмет договору» Кредитного договору та викласти його в новій редакції:

« 1.1. Банк на умовах Договору зобов'язується надати Позичальнику кредит (далі за текстом такий кредит або його частина (транш) іменується - «Кредит») у вигляді відкличної мультивалютної відновлювальної кредитної лінії, в сумі 187 867 107,29 гривень (далі за текстом - «Ліміт кредитування»). Позичальник зобов'язується прийняти , належним чином використати та повернути Банку Кредит на умовах та в строки/терміни, визначені Договором, але не пізніше: 14 липня 2016 року в російських рублях; 03 жовтня 2016 року в Євро; 03 жовтня 2016 року в гривнях, а також сплатити плату за Кредит та виконати інші зобов'язання в повному обсязі на умовах та в строки/терміни, визначені Договором.».

Відповідно до п. 3 Договору №20 сторони дійшли взаємної згоди доповнити пункт 1.2. Статті 1 «Предмет договору» Кредитного договору підпунктом 1.2.5. та викласти його в наступній редакції:

« 1.2.5. погашення Боргових зобов'язань за Договором в загальній сумі не більше 3 910 577,36 Євро та не більше 34 431 196,37 російських рублів.».

Відповідно до п. 5 Договору №20 сторони дійшли взаємної згоди внести зміни в пункти 2.1., 2.2., 2.3., 2.4. Статті 2 «Порядок надання та повернення кредиту» Кредитного договору та викласти їх в новій наступній редакції:

« 2.1. Надання кредиту здійснюється Банком самостійно в гривні на цілі вказані в п. 1.2.5. Договору, на протязі 25 (двадцяти п'яти) Банківських днів від дати підписання Договору №20 про внесення змін від 28 липня 2016 року до Договору (без окремої заявки Позичальника) на погашення Боргових зобов'язань в євро та російських рублях за Договором в сумі не більше гривневого еквіваленту здійснюваного погашення, по встановленому Банком курсу, окремими траншами в безготівковій формі, в межах невикористаного Ліміту кредитування, шляхом перерахування Кредиту (траншу) на поточний рахунок Позичальника, за умови виконання Позичальником своїх зобов'язань належним чином та додержання всіх умов надання Кредиту (траншу), визначених договором.

2.4. Позичальник зобов'язаний погасити заборгованість за Кредитом відповідно до графіку зазначеного в цьому Договорі.».

Вказаний договір також був підписаний сторонами, а саме, із сторони Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружківський фарфоровий завод" уповноваженою особою Халус Т.О. та відповідно скріплений печатками сторін.

Судом встановлено, що до Кредитного договору вносилися зміни та доповнення, зокрема Договір № 21 від 10.04.2017 року про внесення змін до Кредитного договору на який посилається Відповідач як на підставу про визнання Кредитного договору недійсним.

Так, відповідно до п. 1 Договору №21 сторони дійшли згоди змінити та викласти Кредитний договір у новій редакції.

Відповідно до п. 1.1. Договору №21 Банк на умовах Договору зобов'язується надати Позичальнику кредит у вигляді відкличної мультивалютної невідновлювальної кредитної лінії, в сумі 134 586 439,91 гривень та за графіком відповідно до таблиці 1 Договору.

Позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути Банку Кредит на умовах та в строк/терміни, визначені Договором, але не пізніше 08 квітня 2018 року, а також сплатити Плату за Кредит та виконати інші зобов'язання в повному обсязі на умовах та в строки/терміни, визначені Договором.

Відповідно до п. 1.1.1 Договору №21, кредит надається Позичальнику в таких валютах:

гривня.

Згідно п. 2.1. Договору №21, надання кредиту здійснюється Банком самостійно в гривні на цілі вказані в п. 1.2.5. Договору, на протязі 25 (двадцяти п'яти) Банківських днів від дати підписання Договору №20 про внесення змін від 28 липня 2016 року до Договору (без окремої заявки Позичальника) на погашення Боргових зобов'язань в євро та російських рублях за Договором в сумі не більше гривневого еквіваленту здійснюваного погашення, по встановленому Банком курсу, окремими траншами в безготівковій формі, в межах невикористаного Ліміту кредитування, шляхом перерахування Кредиту (траншу) на поточний рахунок Позичальника, за умови виконання Позичальником своїх зобов'язань належним чином та додержання всіх умов надання Кредиту (траншу), визначених договором.

Відповідно до п. 2.4. Договору №21, позичальник зобов'язаний погасити заборгованість за Кредитом відповідно до графіку зазначеного в цьому Договорі.

Плата за користування кредитом, що нарахована Банком за період з 25 травня 2014 року по 24 травня 2015 року, з 25 серпня 2016 року по 31 січня року та несплачена Позичальником, сплачується щомісячно, згідно наведеного графіку в цьому Договорі (п. 3.1.3.1. Договору №21).

Відповідно до п. 3.1.3.2. Договору №21, залишок заборгованості з плати за користування кредитом, що нарахована Банком за період з 25 травня 2014 року по 24 травня 2015 року, з 25 серпня 2016 року по 31 січня 2017 року та несплачена Позичальником, сплачується до 28 березня року.

Відповідно до п. 3.1.3.3. Договору №21, плата за користування кредитом, що нарахована в період з 01 лютого 2017 року по 09 квітня 2017 року, сплачується щомісячно рівними частинами до 28 лютого 2018 року (включно), згідно наведеного графіку в цьому Договорі.

Згідно до п. 3.1.3.4. Договору №21, починаючи з 10 квітня 2017 року і в подальшому Плата за користування Кредитом нарахована за період з 25 числа попереднього місяця по 24 число поточного місяця (включно), сплачується щомісячно з 25 числа кожного місяця, але не пізніше останнього Банківського дня того ж місяця (включно).

Вказаний договір також був підписаний сторонами, а саме, із сторони Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружківський фарфоровий завод" а особі Генерального директора Локтенка Р.А. та відповідно скріплений печатками сторін.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що в Кредитному договорі №19/2011 від 15.07.2011 та договорах, яким вносились зміни до кредитного вказаного договору: №16 від 24.12.2013 , № 19 від 31.08.2015 , №20 28.07.2016 , №21 від 10.04.2017 сторонами було погоджено чіткий ліміт кредитування, чіткий графік повернення наданих кредитних коштів, чіткий розмір процентів за користування кредитом, а також вказані договори були підписаними уповноваженими особами ТОВ «Дружківський фарфоровий завод» та Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" та скріплені печатками сторін.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 Цивільного кодексу України).

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Статями 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно зі ст. ст. 33-34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона з допомогою належних та допустимих доказів повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Частинами 1-3 статті 1056 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на дату укладення Кредитного договору, визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, судом встановлено, що оскільки, вказаний кредитний договір та договори про внесення змін та доповнень до нього були підписані сторонами та скріплені печатками сторін, позичальник в повній мірі ознайомився з їх змістом, порядком та умовами здійснення платежів за договором та погодився з ними і визнав обов'язковими для виконання, прийнявши на себе ризик настання негативних наслідків невиконання умов договору.

Статтею 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Таким чином, встановлення відповідачем та у свою чергу погодження позивачем обов'язку сплати комісійної винагороди, як прояв волі сторін договору, у повній мірі не суперечить вимогам діючого законодавства.

Також суд вказує, що при укладенні спірного договору сторони не були позбавлені права на вільний вибір контрагентів та визначення умов договору, на свій розсуд та з власної волі узгодили умови правочину та а відтак, прийняли на себе обов'язок виконання умов укладеного договору.

Крім того, судом також встановлено, що позивач приступив до виконання умов спірного договору, що підтверджується частковою сплатою кредиту та процентів, розрахунок заборгованості міститься з матеріалах справи, що знову ж таки вказує на те що позивачем були прийняті зобов'язання за кредитним договором та додатковими договорами і доповненнями до нього.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на встановлені обставини та наведені норми, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання кредитного договору недійсним.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Дружківський фарфоровий завод" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 18.12.2017

Суддя Д.О. Баранов