ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" грудня 2017 р.Справа № 916/2871/17

За позовом Керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури, в інтересах держави,

в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, в особі Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств

до Фермерського господарства „ПЕРЛИНА СТРУМКА

про: стягнення заборгованості у сумі 80000 грн. та 109090,08 грн. інфляційних втрат,

Суддя Демешин О. А.

Представники:

від прокуратури: ОСОБА_1 - посвідчення

від позивача: ОСОБА_2 - довіреність

від відповідача: ОСОБА_3 - довіреність

СУТЬ СПОРУ: 22.11.2017 року Керівник Білгород-Дністровської місцевої прокуратури, в інтересах держави, в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, в особі Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Фермерського господарства „ПЕРЛИНА СТРУМКА про стягнення 80 000 грн. основного боргу за договором про надання фінансової підтримки фермерському господарству, та 109 090,08 грн. інфляційних втрат.

Відповідач позов не визнав, з підстав викладених у відзиві на позов від 11.12.2017 року № 1. Крім того, Відповідач заявив про застосування строку позовної давності.

Під час розгляду справи оголошувалась перерва у судовому засіданні до 14.12.2017 року о14:00.

В С Т А Н О В И В :

23.08.2005 між Одеським відділенням Українського Державного фонду підтримки фермерських господарств та Фермерським господарством „ПЕРЛИНА СТРУМКА було укладено договір № 3 (далі Договір) про надання фінансової підтримки (допомоги) фермерському господарству, згідно умов якого Укрдержфонд в особі Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств зобов'язався надати фінансову підтримку (допомогу) на зворотній основі Відповідачу в сумі 80000 грн., а фермерське господарство зобов'язалось використати її за цільовим призначенням ї повернути фінансову підтримку (допомогу) у визначений даним договором строк.

Пунктом 3.4.2. договору визначено, що фермерське господарство було зобов'язане повернути кошти фінансової підтримки (допомоги) на поворотній основі Укрдержфонду підтримки фермерських господарств (Одеському відділенню) згідно з встановленим графіком: до 10 жовтня 2008 року в сумі 10 000 грн.; до 10 жовтня 2009 року в сумі 35 000 грн.; до 10 жовтня 2010 року в сумі 35 000 грн.

Платіжним дорученням № 1 від 05.09.2005 Одеське відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств перерахувало на рахунок Фермерського господарства „ПЕРЛИНА СТРУМКА 80000 грн. фінансової підтримки, чим виконало свої зобов'язання по договору у повному обсязі.

Позов ґрунтується на тому, що Відповідачем не були виконані вищевказані зобов'язання та одержані від Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств грошові кошти у сумі 80 000 грн. - не були повернуті у встановлені строки.

Тому, посилаючись на умови ОСОБА_4 та загальні норми права щодо виконання господарських договорів та зобовязань, керівник Білгород-Дністровської місцевої прокуратури просить суд стягнути з Відповідача: 80000 грн. боргу за договором про надання фінансової підтримки фермерському господарству. Крім того, за прострочення по грошовому зобов`язанню на підставі ч.2 ст.625 ЦК України прокурор просить стягнути з відповідача 109090,08 грн. інфляційних.

Відповідач, не погодившись з позовом, послався у відзиві на позов на відсутність у прокуратури права представляти інтереси держави в особі державних компаній та на пропуск строку позовної давності.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного:

ОСОБА_4 є однією із засад цивільного законодавства (п. 3, ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Згідно ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно ч. 2 ст. 67 ГК України підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 1,2,7 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання; належним чином відповідно до закону, інших правових актів та договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися, належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не і допускається.

Як було зазначено, на виконання умов ОСОБА_4 від 23.08.2005 року, укладеного між Одеським відділенням Українського Державного фонду підтримки фермерських господарств та Фермерським господарством „ПЕРЛИНА СТРУМКА, платіжним дорученням № 1 від 05.09.2005 року Одеське відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств перерахувало на рахунок Фермерського господарства „ПЕРЛИНА СТРУМКА 80 000 грн. фінансової підтримки, чим виконало свої зобов'язання по договору у повному обсязі.

Відповідач, порушуючи умови ОСОБА_4 не повернув вказані кошти до 10 жовтня 2010 року, що і стало підставою для звернення Керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до суду з цим позовом.

Суд підтверджує фактичну наявність вказаної заборгованості, яка не була заперечена Відповідачем та підтверджена матеріалами справи.

Крім того, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України прокурором обгрутовано нараховано інфляційні, за прострочення відповідача по грошовому зобов`язанню.

Щодо позиції відповідача про безпідставність звернення прокуратури з цим позовом в інтересах в інтересах держави, в особі Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, в особі Одеського відділення Українського державного фонду підтримки фермерських господарств, суд звертає увагу на наступне.

Дійсно, ч. 3 ст. 23 Закону України „Про прокуратуру визначено: „не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов'язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної ОСОБА_3 України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об'єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

Проте, згідно Статуту Українського державного фонду підтримки селянських (фермерських) господарств (затверджено спільним наказом Міністерства аграрної політики України, Міністерства фінансів України, Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 8 листопада 2002 р. N 348/954/322):

- Український державний фонд підтримки селянських (фермерських) господарств (далі - Укрдержфонд) створено відповідно до Закону "Про селянське (фермерське) господарство" та постанови Кабінету Міністрів України "Про деякі питання розвитку селянських (фермерських) господарств" від 14 березня 1992 року N 133.

- Укрдержфонд є правонаступником Українського фонду підтримки селянських (фермерських) господарств і кооперативів по виробництву сільськогосподарської продукції, створеного відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів Української РСР від 27 червня 1991 року N 83-р, і підпорядковується Міністерству аграрної політики України.

- Укрдержфонд є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції з реалізації державної політики з підтримки селянських (фермерських) господарств, і має самостійний баланс, поточні та вкладні рахунки в установах банків, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

Отже, Укрдержфонд не відноситься до державних компаній звернення з позовом в інтересах яких прокуратурі заборонено.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності суд звертає увагу на наступне.

Як було вказано, зобов'язання Відповідача повернути грошові кошти до 10.10.2008 р. -10000 грн., до 10.10.2009 р. - 35000 грн., до 10.10.2010 р. - 35000 грн. не виконані., а кінцевий термін погашення боргу 10.10.2010 року, тому з 11.10.2010 року у Укрдержфонду виникло право на звернення до суду із позовом щодо стягнення боргу за ОСОБА_4.

Ст. 256, 257 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно п. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Крім того, згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Таким чином, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази переривання перебігу позовної давності, то кінцем строку позовної давності слід вважати 11.10.2013 року.

При цьому, позовна заява від 17.11.2017 року по цій справі була відправлена поштою 18.11.2017 року, про що свідчать відповідні штампи на конверті, та зареєстрована Господарським судом Одеської області за вх. № 3074/17 22.11.2017 року.

Суд не приймає до уваги посилання прокурора на те, що в даному випадку слід застосовувати положення ст. 50 Бюджетного Кодексу України, якою встановлено, що у разі надання кредитів з бюджету у позичальників виникає заборгованість перед бюджетом. З моменту надання кредитів з бюджету на суму отриманих з бюджету коштів права кредитора та право вимагати від позичальників повернення таких кредитів до бюджету у повному обсязі переходять до держави (Автономної Республіки Крим, територіальної громади).

Позовна давність на вимоги щодо погашення такої заборгованості не поширюється.

Однак, договір, на підставі якого виникли відносини між Одеським відділенням Українського Державного фонду підтримки фермерських господарств та Фермерським господарством „ПЕРЛИНА СТРУМКА було укладено 23.08.2005 року, на підставі Постанови КМУ від 25.08.2004 року № 1102 „Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для надання підтримки фермерським господарствам.

В той же час, вказаний Бюджетний Кодекс України, згідно п. 1 Кінцевих та перехідних положень, набрав чинності з 01.01.2011 року.

Суд звертає увагу сторін, що згідно ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в рішенні № 1-рп/99 від 09.02.1999 зазначив, що положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. Це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти які пом'якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Крім того, відповідно ст. 5 ЦК України „Дія актів цивільного законодавства у часі: Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного Кодексу не містять вказівки про те, що його норми застосовуються до зобов'язань, строк виконання яких настав до набрання чинності даним Кодексом.

Так, наприклад, у Прикінцевих та перехідних положеннях Цивільного Кодексу України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, прямо вказано наступне: „Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності..

Щодо позовної давності, то в Прикінцевих та перехідних положеннях Цивільного Кодексу України також зазначено, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, будь-які посилання сторін на положення Бюджетного Кодексу України щодо правовідносин, які виникли на підставі ОСОБА_4 від 23.08.2005 року є безпідставними, оскільки дія вказаного Кодексу не поширюється на правовідносини, які виникли до 01.01.2011р. і в цьому Кодексі відсутні посилання на його дію щодо строків позовної давності, які не закінчились до набрання ним чинності.

Тому, в даному випадку, суд не приймає до уваги ст. 50 Бюджетного Кодексу України щодо не поширення строку позовної давності на погашення спірної заборгованості, а строк позовної давності суд слід вважати пропущеним.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови в позові.

З огляду на викладене, в задоволені позову в частині стягнення 80 000 грн. основного боргу за договором про надання фінансової підтримки фермерському господарству слід відмовити, у звязку із пропуском строку позовної давності.

Також слід відмовити в позові в частині стягнення 109 090,08 грн. інфляційних втрат, оскільки ці вимоги є похідними від вимог про стягнення боргу.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 14 грудня 2017 р.

Суддя О.А. Демешин