РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2017 Справа №910/14357/17
За позовом Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами", яка діє від імені Приватного підприємства "Світова музика"

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бель-Фермаж»

про стягненян 32 000,00 грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники:

від позивача: Молчанов П.В.

від відповідача: Вяльченко Д.В., Петрушина К.І.

На підставі статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 11.12.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватної організації "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" діючи від імені Приватного підприємства "Світова музика" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бель-Фермаж» в якому просив стягнути компенсацію за порушення майнових авторських прав за використаний без дозволу об'єкт - музичний твір «ІНФОРМАЦІЯ_1» в мінімальному розмірі 32 000,00 грн.

Позов мотивований тим, що всупереч ст.ст. 1, 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» та виключних майнових прав позивача на музичний твір «ІНФОРМАЦІЯ_1» (автор музики, автор тексту - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, виконавець - ОСОБА_10), відповідач використовував вказаний музичний твір серед сторонніх осіб без дозволу і без сплати відповідної винагороди, у приміщеннях, доступ до якого і послуги у якому надаються відповідачем, чим порушив майнові права позивача, як суб'єкта авторського права. Позивач зазначав, що відповідач допустив порушення, передбачене п. а п. 1 ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права», що згідно з п. г ч. 2 ст. 52 наведеного Закону є підставою для сплати компенсації в розмірі 32 000,00 грн., розрахованої позивачем за мінімальною ставкою (10 мінімальних заробітних плат станом на 01.01.2017).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.08.2017 порушено провадження у справі № 910/14357/17, розгляд справи призначено на 27.09.2017.

27.09.2017 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшов письмовий відзив на позов, в якому він проти позову заперечував, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, відповідач наголошував, що позивач не має майнових авторських прав на музичний твір «ІНФОРМАЦІЯ_1» (автор музики, автор тексту - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, виконавець - ОСОБА_10), а авторські права на вказаний твір належать вказаним авторам. Крім того, наданий договір в підтвердження майнових авторських прав ПП «Світова музика» на музичний твір - є неукладеним, оскільки не містить обов'язкового реквізиту - Міжнародного стандарту коду для музичних творів (ISWC). Також, позивачем не надано доказів, що саме відповідач здійснив відповідне порушення, а складений акт фіксації № 18/10/16 від 12.10.2016 та відеофіксація - не містять усіх даних, за допомогою яких можливо б було ідентифікувати як вчинене відповідачем порушення. При цьому, відповідач не веде господарську діяльність у приміщенні, в якому як наголошує позивач, здійснювалась перевірка, а приміщення належить іншій юридичній особі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2017 продовжено строк вирішення спору на 15 днів, відхилено клопотання відповідача про залучення до участі у розгляді справи у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ТОВ «Олл Мьюзик Паблишинг», задоволено клопотання відповідача про витребування доказів, розгляд справи відкладено на 01.11.2017.

01.11.2017 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшли:

- доповнення до відзиву, в якому додатково наголошував, що надані позивачем договір № ЧЕР 17978 від 05.09.2015 договір про надання спортивно-оздоровчих послуг, квитанція від 07.09.2016, товарний чек не містять інформації про те, що музичний твір використовувався саме відповідачем, а тому не можуть бути доказами вчиненого порушення саме відповідачем;

- заява в порядку п. 1 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, в якій відповідач просив констатувати нікчемність договору про управління майновими авторськими правами № АУ 010116 від 01.01.2016, укладеного між ПО «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» та ПП «Світова Музика», та Договору про передачу в управління майнових прав на об'єкти авторських прав № 01/2016-Л від 01.01.2016 між ПП «Світова Музика» та ТОВ «Олл Мьюзік Паблішинг» з моменту їх підписання, припинити усі зобов'язання, що виникли на підставі вказаних договорів, відмовити у задоволенні позову повністю.

Судове засідання, призначене на 0111.2017, не відбулося у зв'язку з перебуванням судді Трофименко Т.Ю. на лікарняному. По виходу з якого ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.11.2017 розгляд справи призначено на 04.12.2017.

04.12.2017 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі.

04.12.2017 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшли:

- заява про з'ясування обставин справи;

- письмова заява про залишення позову без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України;

- клопотання про дослідження в судовому засіданні долучений до позовної заяви відеозапис.

В судовому засіданні 04.12.2017 оголошено перерву у відповідності до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України до 11.12.2017.

11.12.2017 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшли додаткові письмові пояснення по справі.

11.12.2017 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшла заява про з'ясування обставин справи.

В судовому засіданні 11.12.2017 судом розглянуто клопотання відповідача про залишення позову без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України,. Клопотання мотивоване тим. що ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.08.2017 відповідача було зобов'язано надати суду документи по суті спору, і які надані позивачем не були, що є підставою для залишення позову без розгляду.

П. 5 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

П. 4.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року N 18, при вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду (стаття 81 ГПК) господарським судам слід мати на увазі, що застосування пункту 5 частини першої цієї статті можливо лише за наявності таких умов:

- додаткові документи вважаються витребуваними, тільки якщо про це зазначено у відповідному процесуальному документі або, в разі оголошення перерви в судовому засіданні, - в протоколі такого засідання;

- витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору, тобто за їх відсутності суд позбавлений можливості вирішити спір по суті;

- позивач не подав документи, витребувані судом при підготовці справи до розгляду (стаття 65 ГПК) або в порядку статті 38 названого Кодексу, чи не направив свого представника в засідання господарського суду без поважних причин. Отже, перш ніж залишити позов без розгляду господарський суд зобов'язаний з'ясувати причини невиконання його вимог позивачем і об'єктивно оцінити їх поважність.

Поважними, з урахуванням конкретних обставин справи, вважаються причини, які за об'єктивних, тобто не залежних від позивача, обставин унеможливлювали або істотно утруднювали вчинення ним відповідних процесуальних дій; при цьому береться до уваги й те, чи вживав позивач заходів до усунення цих обставин або послаблення їх негативного впливу на виконання позивачем процесуальних обов'язків, покладених на нього судом. Відповідні докази подаються позивачем і оцінюються господарським судом за загальними правилами статті 43 ГПК.

У разі неповідомлення позивачем таких причин суд вправі, в залежності від конкретних обставин справи, або залишити позов без розгляду, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що обумовлені п. 5 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України підстави для залишення позову без розгляду - відсутні, оскільки суд не позбавлений права розглянути справу за наявними у ній доказами та оцінити доводи сторін спору в сукупності з обставинами справи. Крім того, суд враховує і те, що в судових засіданнях по справі 04.12.2017 та 11.12.2017 судом були оглянуті оригінали документів, доданих до позову, а належність або неналежність певного документу, як доказу по справі, визначається судом з урахуванням усіх обставин справи в сукупності та перевірки їх доказами з метою дотримання загальних принципів судочинства, закріплених в ст.ст. 124, 129 Конституції України та ст.ст. 4-2, 4-3, 4-7 Господарського процесуального кодексу України, а також ст.ст. 38, 43 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, судом відхиляється клопотання відповідача про залишення позову без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 11.12.2017 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні 11.12.2017 представники відповідача проти заявленого позову заперечували, просили суд у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши наявні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України „Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями Закону, після чого ця особа стає суб'єктом авторського права.

За приписами ч. 1 ст. 31 Закону автор (чи інша особа, яка має авторське право) може передати свої майнові права, зазначені у статті 15 цього Закону, будь-якій іншій особі повністю чи частково. Передача майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) оформляється авторським договором. Майнові права, що передаються за авторським договором, мають бути у ньому визначені. Майнові права, не зазначені в авторському договорі як відчужувані, вважаються такими, що не передані.

У пункті 7 постанови пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 року № 5 „Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" (далі - постанова № 5) зазначено, що відповідно до статті 45 Закону суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто, через свого повіреного, через організацію колективного управління.

Згідно з підпунктом „г" частини першої статті 49 Закону організації колективного управління повинні виконувати від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень, зокрема, таку функцію: звертатися до суду за захистом прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до статутних повноважень та доручення цих суб'єктів. При цьому окреме доручення для представництва в суді не є обов'язковим.

У пункті 49 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 12 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" наведено, що організації колективного управління, які здійснюють управління майновими правами на твори, повинні довести наявність у них прав на управління авторськими майновими правами певного кола осіб. Отже, у разі звернення організації колективного управління до суду з позовом про захист прав суб'єктів авторського права суд повинен з'ясовувати обсяг повноважень цієї організації згідно з договорами, укладеними цією організацією та суб'єктом авторського права. Якщо у організації колективного управління відсутні повноваження на управління майновими правами суб'єкта авторського права, зокрема, щодо конкретного твору, судам слід відмовляти у задоволенні позову цієї організації.

Документами, що підтверджують право організації на звернення до суду із заявою про захист авторського права та/або суміжних прав, є: видане Міністерством освіти і науки України свідоцтво про облік організацій колективного управління, свідоцтво про визначення організації уповноваженою організацією колективного управління згідно із ст.ст. 42, 43 названого Закону; статут організації, що управляє майновими правами на колективній основі; в інших випадках, ніж передбачені згаданими статтями Закону України "Про авторське право і суміжні права" - договір з особою, якій належать відповідні права, на управління майновими правами на колективній основі, та/або договір з іноземною організацією, що управляє аналогічними правами, і документи, що підтверджують наявність у неї відповідних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що Приватна організація "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" (ПО "ОКУАСП") є організацією колективного управління відповідно до Свідоцтва Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України про облік організації колективного управління № 18/2011 від 24.01.2011.

01.01.2016 між ПО "ОКУАСП" (як організацією) та Приватним підприємством "Світова музика" - позивач (як видавником) укладено Договір №АУ 010116 про управління майновими авторськими правами, за умовами якого видавник надає організації повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на твори (об'єкти авторського права), які належать видавнику, а саме: дозволяти або забороняти від імені видавник використання об'єктів авторського права третіми особами, відповідно до умов цього договору (п. 2.1), організація здійснює колективне управління відповідно до договору на території України (п. 2.4).

Згідно з пунктом 3.1 Договору видавник зобов'язується декларувати свої майнові права на об'єкти авторського права згідно з правилами, встановленими Організацією відповідно до положень статуту.

Пунктом 7.1 Договору №АУ 010116 про управління майновими авторськими правами від 01.01.2016 визначено, що організація має право здійснювати відповідно до чинного законодавства будь-які юридичні дії з метою забезпечення майнових прав видавника на об'єкти авторського права, повноваження на управління якими передані організації за цим договором.

Згідно з пунктом 7.2 Договору №АУ 010116 про управління майновими авторськими правами від 01.01.2016, організація має право вживати будь-яких законних заходів, направлених на захист майнових прав видавника, в т.ч. перешкоджати використанню об'єктів авторського права без дозволу організації, забороняти таке використання та здійснювати фіксацію фактів використання об'єктів авторського права без дозволу організації, але за умови отримання попередньої згоди видавника на такі дії.

Пунктом 7.3 Договору №АУ 010116 про управління майновими авторськими правами від 01.01.2016 визначено, що у випадку виявлення порушень прав, управління якими здійснює організація, остання після отримання згоди видавника, має прав пред'являти заяви, судові позови з метою захисту порушених прав та здійснювати будь-які інші дії як для захисту прав видавника, так і для реалізації своїх повноважень по управлінню цими правами.

Строк дії договору - до 31.12.2016 (п. 10.1 Договору).

Додатковою угодою № 1 від 01.1.2016 Договору №АУ 010116 про управління майновими авторськими правами від 01.01.2016, сторони погодили продовжити строк дії договору до 31.12.2017 включно, а також виклали пункти 7.2 та 7.3 у новій редакції, а саме:

- 7.3. Організація має право вживати будь-яких законних заходів , направлених на захист майнових прав видавника, в т.ч. перешкоджати використанню об'єктів авторського права без дозволу організації, забороняти таке використання та здійснювати фіксацію фактів використання об'єктів авторського права без дозволу організації. Відповідно до чинного в Україні законодавства вчинення таких дій не потребує отримання додаткових дозволів чи погоджень видавника. При цьому, організація має проінформувати видавника про здійснення таких дій;

- 7.4. У випадку виявлення порушення прав, управління якими здійснює організація, остання має право пред'являти заяви, судові позови з метою захисту порушених прав та здійснювати будь-які дії як для захисту права видавника, так і для реалізації своїх повноважень по управлінню цими правами. Для цього організація має право отримувати судові накази і приймати на свою користь виконання за прийнятими судовими актами із наступним розподілом прийнятого виконання на користь видавника. Умови і порядок такого розподілу встановлюються цим договором і додатковими угодами до нього.

На виконання умов пункту 3.1 Договору №АУ 010116 про управління майновими авторськими правами від 01.01.2016, Приватна організація "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" діючи від імені Приватного підприємства "Світова музика" надало декларацію відповідно до якої заявлена наявність майнових авторських прав щодо музичних творів згідно переліку: на музичний твір «ІНФОРМАЦІЯ_1» (автор музики, автор тексту - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, виконавець - ОСОБА_10).

В свою чергу, Приватна організація "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" діючи від імені Приватного підприємства "Світова музика" в підтвердження доводу про наявність у нього виключних майнових прав щодо музичного твору надав ліцензійний договір № 01/2016-Л від 01.01.2016 та додаткову угоду до нього від 01.01.2017, укладений із ООО "Олл Мьюзик Паблишинг", на підставі якого позивач, як ліцензіат, отримав майнові права на зазначений в декларації твір - «ІНФОРМАЦІЯ_1» (автор музики, автор тексту - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, виконавець - ОСОБА_10), а також вказаний твір включено до Переліку каталогу музичних творів, майнові права щодо яких передані позивачу, як ліцензіату.

Вважаючи, що майнові права ПП "Світова музика" на музичний твір «ІНФОРМАЦІЯ_1» (автор музики, автор тексту - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, виконавець - ОСОБА_10) порушеними з огляду на їх використання відповідачем у власній господарській діяльності без належного дозволу та без сплати авторської винагороди, приватна організація звернулася з позовом про стягнення з відповідача відповідної компенсації.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 12.10.2016 представником Організації Чередніченком Є.І. проведено фіксацію фактів використання музичного твору у приміщенні публічного закладу - Спорт-клуб «Спорт Лайф» ( м. Київ, проспект Оболонський, 21-Б), в якому господарську діяльність здійснює Товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ "Бель Фермаж", у зв'язку з чим складено акт №18/10/16 яким зафіксовано факт публічного виконання музичного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» (автор музики, автор тексту - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, виконавець - ОСОБА_10).

Перебування Чередніченка Є.І. в приміщенні публічного закладу - Спорт-клуб «Спорт Лайф» (м. Київ, проспект Оболонський, 21-Б), підтверджується договором № Чер17978, квитанцією № ПН 478, товарним чеком від 05.09.2016; факт публічного виконання спірних музичних творів засвідчується диском з відеофіксацією, наявним в матеріалах справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 426 Цивільного кодексу України, особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності.

Згідно з п. 5 статті 15 Закону України "Про авторське право та суміжні права", автор (чи інша особа, яка має авторське право) має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору.

Відповідно до п. п. 2, 7 ч. 3 ст. 15 Закону виключним правом автора (чи особи, яка має авторське право) є в тому числі право на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами.

Пунктом 5 ст. 15 вказаного Закону, автор (чи інша особа, яка має авторське право), має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору.

Відповідно до статей 31, 32, 33 Закону використання творів допускається виключно на основі авторського договору з автором або іншою особою, що має авторське право, або з організацією колективного управління, яким об'єкти авторського права передали повноваження на управління своїми майновими авторськими правами.

Відповідно до ст. 50 Закону, порушенням авторського права є, зокрема, вчинення будь-якою особою дій, які порушують майнові права суб'єктів авторського права, визначені статтею 15, з урахуванням передбачених ст. ст. 21-25 цього Закону обмежень майнових прав.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про авторське право та суміжні права", публічне виконання - це подання за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї або близьких знайомих цієї сім'ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час.

У пункті 28 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" зазначено, що з огляду на приписи статті 33 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача;

2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

У прийнятті судового рішення зі спору, пов'язаного з порушенням авторського права та/або суміжних прав, не є достатнім загальне посилання суду на використання твору та/або об'єкта суміжних прав позивачем: мають бути з'ясовані конкретні форма і спосіб використання кожного об'єкта такого права.

Як роз'яснив Вищий господарський суд України у п. 49-1 постанови Пленуму від 17.10.2012 р. № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", господарським судам необхідно мати на увазі, що згідно з приписами пункту "в" частини першої статті 49 Закону України "Про авторське права і суміжні права" до функцій організацій колективного управління належить збір, розподіл і виплата зібраної винагороди за використання об'єктів авторського і (або) суміжних прав не лише суб'єктам авторського і (або) суміжних прав, правами яких вони управляють, а також й іншим суб'єктам прав відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що ПО "ОКУАСП", звертаючись до суду з позовом від імені ПП «Світова музика» і доводячи належність останньому авторського права на музичний твір - «ІНФОРМАЦІЯ_1» (автор музики, автор тексту - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, виконавець - ОСОБА_10), посилався на договір №АУ 010116 про управління майновими авторськими правами від 01.01.2016 (укладений між ПО "ОКУАСП" та ПП "Світова музика") та ліцензійний договір № 01/2016-Л від 01.01.2016 (укладений між ПП "Світова музика" та ТОВ "Олл Мьюзик Паблишинг").

При цьому, суд встановив, що згідно декларації об'єктів авторського права (музичних творів) № 19 від 01.10.2016, музичний твір «ІНФОРМАЦІЯ_1» має автора музики, автора тексту - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, виконавець - ОСОБА_10, особу, від якої отримано права - ТОВ «Олл Мьюзик Паблишинг». Крім того, містяться відомості, що майнові авторські права щодо публічного виконання становлять 33,34%.

Ч. 1 ст. 435 Цивільного кодексу України визначено, що первинним суб'єктом авторського права є автор твору.

Згідно з частиною 1 статті 436 Цивільного кодексу України, авторське право на твір, створений у співавторстві, належить співавторам спільно, незалежно від того, становить такий твір одне нерозривне ціле чи складається з частин, кожна з яких може мати ще й самостійне значення.

Статтею 440 Цивільного кодексу України визначено, що майновими правами інтелектуальної власності на твір є: 1) право на використання твору; 2) виключне право дозволяти використання твору; 3) право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права на твір належать його авторові, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Згідно з статтею 441 Цивільного кодексу України, використанням твору є його: 1) опублікування (випуск у світ); 2) відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; 3) переклад; 4) переробка, адаптація, аранжування та інші подібні зміни; 5) включення складовою частиною до збірників, баз даних, антологій, енциклопедій тощо; 6) публічне виконання; 7) продаж, передання в найм (оренду) тощо; 8) імпорт його примірників, примірників його перекладів, переробок тощо. Використанням твору є також інші дії, встановлені законом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не подано в розумінні ст. ст. 435, 436, 440, 441 Цивільного кодексу України та ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України належних та допустимих доказів, що первинними суб'єктами авторського права музичного твору «ІНФОРМАЦІЯ_1» (автор музики, автор тексту - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, виконавець - ОСОБА_10) було надано/передано у встановленому законом порядку прав використання твору особам, від яких ПП «Світ Музики» отримало відповідні майнові права щодо вказаного музичного твору.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не подано суду доказів наявності у ПП «Світ музики» документально підтвердженого майнового права на музичний твір, щодо захисту якого в його інтересах звернулось до суду ПО "ОКУАСП". При цьому, приписи ст. 15 та ст. 16 Цивільного кодексу України визначають, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тобто, особа має право на захист саме свого особистого права та інтересу, який наявний у неї або виник у неї на підставах, визначених законом (ст. 11 Цивільного кодексу України), і наявність доведення такого права, як і обставин його порушення покладено вимогами процесуального закону саме на позивача.

Крім того, суд враховує і наступне.

Судом встановлено, що Акт фіксації № 18/10/16 від 12.10.2016, свідчить про те, що відповідну фіксацію порушення авторських прав на музичний твір здійснено ПО "ОКУАСП" 12.10.2016.

При цьому, на час складання акту фіксації (12.10.2016), пункт 7.2 Договору №АУ 010116 про управління майновими авторськими правами від 01.01.2016 містив узгоджену між сторонами умову про те, що організація має право вживати будь-яких законних заходів, направлених на захист майнових прав видавника, в т.ч. перешкоджати використанню об'єктів авторського права без дозволу організації, забороняти таке використання та здійснювати фіксацію фактів використання об'єктів авторського права без дозволу організації, але за умови отримання попередньої згоди видавника на такі дії.

При цьому, матеріали справи не містять відомостей про те, що станом на момент складання акту фіксації від 12.10.2016. ПП «Світ Музики» надало, а ПО "ОКУАСП" отримало попередню згоду на такі дії.

Зміна вказаного пункту договору була здійснена внаслідок укладення між сторонами Додаткової угоди № 1 від 01.12.2016, тобто вже після фіксації порушення, і у новій редакції пункт 7.3 договору було викладено сторонами у редакції, яка вже не передбачала отримання попередньої згоди видавника на дії щодо фіксації фактів порушення, проте, зміна вказаного пункту вже після складання акту фіксації порушення (12.10.2016) не скасовувала обов'язку ПО "ОКУАСП" отримати таку попередню згоду до моменту проведення відповідної перевірки та складання відповідного акту, що передбачалось умовами договору у відповідній редакції.

Крім того, суд враховує і те, що надані позивачем договір № ЧЕР 17978 від 05.09.2015 договір про надання спортивно-оздоровчих послуг, квитанція від 07.09.2016, товарний чек не містять інформації про те, що музичний твір використовувався саме відповідачем, у приміщенні, яке зазначено у акті фіксації від 12.10.2016, оскільки згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, приміщення у м.Києві, проспект Оболонський, 21-Б належить не відповідачу, а іншій юридичній особі, з якою у відповідача відсутні будь-які майнові відносини стосовно нерухомого майна (оренди, користування, тощо). Доказів протилежного суду станом на момент вирішення спору надано не було.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем, як особою на яку процесуальним законом покладено обов'язок доведення своїх вимог належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, не подано ні доказів наявності у нього документально підтвердженого майнового права на твір, які і доказів відповідного порушення такого права саме відповідачем, що в сукупності свідчить про те, що позивачем не подано, а судом в процесі розгляду справи не встановлено наявність доказів вчинення відповідачем правопорушення, передбаченого п. а п. 1 ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права», що виключає підстави для застосування судом до відповідача відповідальності за таке правопорушення, а тому згідно з п. г ч. 2 ст. 52 наведеного Закону відсутні і підстави для стягнення з відповідача компенсації в заявленому позивачем розмірі 32 000,00 грн.

За наведеного, враховуючи, що у разі звернення організації колективного управління до суду з позовом про захист прав суб'єктів авторського права суд повинен з'ясовувати обсяг повноважень цієї організації згідно з договорами, укладеними цією організацією та суб'єктом авторського права, та беручи до уваги, що Організацією не подано до суду належних та допустимих доказів, які підтверджують набуття останньою майнових авторських прав стосовно музичного твору - «ІНФОРМАЦІЯ_1» (автор музики, автор тексту - ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, виконавець - ОСОБА_10), у задоволенні позову Приватної організації «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами», яка діє в інтересах ПП "Світова музика", слід відмовити.

Також, розглянувши заяву відповідача в порядку п. 1 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, в якій він просив констатувати нікчемність договору про управління майновими авторськими правами № АУ 010116 від 01.01.2016, укладеного між ПО «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» та ПП «Світова Музика», та Договору про передачу в управління майнових прав на об'єкти авторських прав № 01/2016-Л від 01.01.2016 між ПП «Світова Музика» та ТОВ «Олл Мьюзік Паблішинг» з моменту їх підписання, припинити усі зобов'язання, що виникли на підставі вказаних договорів, суд дійшов висновку про відхилення вказаної заяви з огляду на наступне.

Відповідач у вказаній заяві просив констатувати нікчемність договору про управління майновими авторськими правами № АУ 010116 від 01.01.2016, укладеного між ПО «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» та ПП «Світова Музика», та Договору про передачу в управління майнових прав на об'єкти авторських прав № 01/2016-Л від 01.01.2016 між ПП «Світова Музика» та ТОВ «Олл Мьюзік Паблішинг» з моменту їх підписання.

Слід зазначити, що чинне законодавство розрізняє терміни «недійсність правочину» та «нікчемність правочину».

Зокрема, у пункті 2.5.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29 травня 2013 року N 11 роз'яснено, що необхідно з урахуванням приписів статті 215 ЦК України та статті 207 ГК України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, частина перша статті 220, частина друга статті 228 ЦК України, частина друга статті 207 ГК України, стаття 13 Закону України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України"), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора (зокрема, частина перша статті 227, частина перша статті 229, частина перша статті 230, частина перша статті 232 ЦК України, частина перша статті 207 ГК України).

За змістом частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Отже, спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

П. 1 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Таким чином, наведений припис процесуального закону містить визначення, що визнання недійсним повністю чи у повній частині пов'язаного з предметом спору договору, який суперечить законодавству, - є правом суду, а не його обов'язком. При цьому, спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що обумовлені процесуальним законом підстави для визнання нікчемним договору про управління майновими авторськими правами № АУ 010116 від 01.01.2016, укладеного між ПО «Організація колективного управління авторськими та суміжними правами» та ПП «Світова Музика» - у суду відсутні, оскільки такий спір підлягає вирішенню в загальному порядку.

Крім того, договір про передачу в управління майнових прав на об'єкти авторських прав № 01/2016-Л від 01.01.2016 між ПП «Світова Музика» та ТОВ «Олл Мьюзік Паблішинг» - не є предметом спору у даній справі, у зв'язку з чим заява відповідача в цій частині відхиляється як безпідставна та необґрунтована. Крім того, з наведених підстав відхиляються доводи відповідача щодо щодо неукладеності наведеного правочину.

Також, вимога відповідача щодо припинення усіх зобов'язань, що виникли на підставі вказаних договорів, не підлягає розгляду судом, оскільки виходить за межі прав суду, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України. Також, відповідачем вказана вимога заявлена не у спосіб, визначений чинним процесуальним законодавством.

За таких обставин, вимоги позивача не є законними та обгрунтованими, не були доведені належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за подачу позову, покладається судом на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 34, 35, 44, 49, 75, 82 - 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено та підписано: 18.12.2017

Суддя Трофименко Т.Ю.