КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2017 р. Справа№ 910/11309/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Тищенко О.В.

Іоннікової І.А.

За участі представників:

від позивача: Колесник В.М. - представник

від відповідача: Бондар А.В. - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2017 року у справі № 910/11309/17 (суддя: Літвінова М.Є.)

за позовом Державного підприємства «Український державний центр

радіочастот»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІНКЕКСПРЕС»

про стягнення 1 005 480,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Український державний центр радіочастот» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІНКЕКСПРЕС» про стягнення 1 005 480,00 грн., в тому числі 418 950,00 грн. пені, 586 530,00 грн. штрафу.

Рішенням Господарського суду міста Києва 20.09.2017 року у справі № 910/11309/17 в задоволені позовних вимог Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, ПАТ «НАК»Нафтогаз України» звернулося до Київського апеляційного Господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2017 року у справі № 910/11309/17 та прийняти нове рішення по справі, яким позовні вимоги Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято на підставі не повністю досліджених доказів, з порушенням норм матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.10.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 22.11.2017.

21.11.2017 від представника відповідача надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначено, що прострочення відповідача обумовлене простроченням позивача, у зв'язку з чим підстави для задоволення позову та апеляційної скарги відсутні.

Представники сторін у судове засідання з'явились та надали пояснення по суті спору.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, наявні в ній докази та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

02.09.2016 року між Державним підприємством «Український державний центр радіочастот» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНКЕКСПРЕС» (постачальник) укладено Договір поставки № 280 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобов'язується поставити Мобільні спеціалізовані станції радіоконтролю з телескопічною щоглою (типу Атлас -77) відповідно специфікації (додаток 1) в кількості 7 комплектів (обладнання), а покупець - своєчасно здійснити оплату на умовах Договору.

Згідно п. 3.1. Договору загальна ціна Договору згідно з Додатком 2 складає: 8 379 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 1 396 500,00 грн.

Пунктом 4.1. Договору сторони погодили, що розрахунки проводяться шляхом перерахування покупцем коштів на рахунок постачальника, а саме:

4.1.1.Попередня оплата в розмірі до 50% загальної ціни обладнання здійснюється протягом 15 (п'ятнадцяти) календарних днів з моменту підписання сторонами Договору.

4.1.2.Остаточний розрахунок здійснюється протягом 15 (п'ятнадцяти) календарних днів з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі та видаткової накладної.

Положеннями п. 5.1. Договору передбачено, що строк постачання обладнання складає 180 (сто вісімдесят) календарних днів з моменту здійснення попередньої оплати на рахунок постачальника, згідно п. 4.1.1. Договору за адресою покупця: м. Київ, проспект Перемоги, 15 км.

Позивачем перераховано на рахунок відповідача 4 189 500,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 14446 від 14.09.2016 року та не заперечується сторонами.

Згідно видаткової накладної № РН-0000005 від 03.05.2017 року відповідачем поставлено позивачу обладнання - Мобільна спеціалізована станція радіоконтролю з телескопічною щоглою (типу «Атлас-77») у кількості 7 шт., загальною вартістю 8 379 000,00 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами Договору поставки № 280 від 02.09.2016 року виконав свої зобов'язання з порушенням строків поставки обладнання, внаслідок чого просить стягнути з відповідача 418 950,00 грн. пені та 586 530,00 грн. штрафу.

Відповідач проти позову та апеляційної скарги заперечує посилаючись на те, що затримка виконання Договору сталася не з вини відповідача, а у зв'язку із несвоєчасним наданням матеріалів позивачем.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Нормами ст.837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результатів замовникові (ч.1-2 статті 837 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Як вже зазначалось, у п. 5.1. Договору сторони погодили, що строк постачання обладнання складає 180 (сто вісімдесят) календарних днів з моменту здійснення попередньої оплати на рахунок постачальника, згідно п. 4.1.1. Договору за адресою покупця: м. Київ, проспект Перемоги, 15 км.

Згідно Додатку 1 до Договору сторони передбачили, що автомобілі, на які здійснюється монтаж обладнання надаються замовником.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем перераховано на рахунок відповідача 4 189 500,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 14446 від 14.09.2016 року.

Таким чином, враховуючи умови Договору, а саме п.5.1, враховуючи дату попередньої оплати позивача (14.09.2016) відповідач у строк 180 календарних днів, а саме до 13.05.2017 повинен був поставити обладнання позивачу.

Натомість як вбачається з матеріалів справи та зазначено в рішенні суду першої інстанції, автомобілі, на які здійснюється монтаж обладнання було передано відповідачу 28.02.2017 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами передачі-приймання транспортного засобу.

Так, відповідно до графіку виконання робіт з монтажу обладнання МСРК типу АТЛАС (7 од) та ММS (1од), який погоджений та затверджений сторонами, позивач повинен був у строк до 24.10.2016 надати відповідачу автомобілі для розробки КД та підготовки монтажу МСРК. Монтаж на 6 автомобілів було заплановано провести з 11.11.2016 по 12.12.2016. Відповідачем передбачалось здійснювати монтажні роботи виходячи із навантаження на виробництво з розрахунку 4 робочі дні на один автомобіль.

У зв'язку з значним зривом умов Договору та з метою планування виробничого процесу, відповідачем листом від 13.02.2017 за №13/02-17-01 було запропоновано позивачу продовжити строк дії Договору, на який було отримано відмову (лист №80/12-10/2632 від 24.02.2017).

Виконання робіт на 7 автомобілях було здійснено протягом 21 робочих днів (з 28.02.2017 по 28.04.2017), тоді як згідно погодженого графіку робіт передбачалось виконання робіт протягом 22 робочих днів для 6 автомобілів (з 11.11.2016 по 12.12.2016) та на перший автомобіль монтаж мав бути здійснений у період з 24.10.2016 по 11.11.2016-протягом 13 днів.

Згідно видаткової накладної № РН-0000005 від 03.05.2017 року відповідачем було поставлено позивачу обладнання - Мобільна спеціалізована станція радіоконтролю з телескопічною щоглою (типу «Атлас-77») у кількості 7 шт., загальною вартістю 8 379 000,00 грн.

Відповідно до п. 11.2. Договору постачальник зобов'язується встановити обладнання в приміщенні покупця та ввести його в експлуатацію. Під час введення в експлуатацію продемонструвати роботу обладнання з метою інструктажу персоналу. Вартість цих робіт включена до ціни обладнання.

Дослідивши обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що встановлення обладнання було неможливим без передачі відповідачу автомобілів, на які здійснюється монтаж обладнання.

Натомість, судом встановлено, що автомобілі, на які здійснюється монтаж обладнання було передано відповідачу лише 28.02.2017 року, тобто з порушенням строків передбачених Договором.

Відповідно до ст. 851 Цивільного кодексу України визначено, що підрядник має право не розпочинати роботу, а розпочату роботу зупинити, якщо замовник не надав матеріалу, устаткування або річ, що підлягає переробці, і цим створив неможливість виконання договору підрядника.

Частиною 2 статті 613 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

З наведеного вбачається, щ у даному випадку відбулося прострочення позивачем своїх зобов'язань передбачених договором.

Беручи до уваги те, що відповідач не міг здійснити монтаж обладнання без передачі автомобілів, виконання відповідачем своїх зобов'язань відстрочується на час прострочення позивача.

Таким чином,твердження позивача про наявність підстав для задоволення позову є необґрунтованим, а висновки суду першої інстанції про безпідставність позову є правильними та відповідають нормам чинного законодавства.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга позивача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Український державний центр радіочастот» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2017 року по справі № 910/11309/17 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/11309/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді О.В. Тищенко

І.А. Іоннікова