ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" грудня 2017 р.Справа № 916/2617/17

Господарський суд Одеської області у складі судді Смелянець Г.Є.

при секретарі судового засідання Орлова О.О.

розглянувши справу №916/2617/17

за позовом Приватного акціонерного товариства "Одеський портовий холодильник"

до відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області

про визнання недійсним та скасування наказу, -

за участю представників:

від позивача: Романенко А.М., за довіреністю №9-ОБ від 06.06.2017р.

від відповідача: Данилов К.О., за довіреністю №49 від 29.12.2016р.

Суть спору: Приватне акціонерне товариство "Одеський портовий холодильник" звернулось до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області з позовом, в якому просить господарський суд Одеської області визнати недійсним наказ №246 від 23.03.2009р., виданий Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області, з дня його прийняття; скасувати наказ №26 від 23.03.2009р., виданий Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що чинним станом на початок приватизації ВАТ "Одеський портовий холодильник" законодавством до переліку об'єктів, які не підлягають приватизації не входили причали та гідротехнічні споруди; що чинним на момент винесення оскаржуваного наказу законодавством не встановлено повноважень Регіонального відділення Фонду державного майна України скасовувати, змінювати, доповнювати власні розпорядчі акти, складені ним в процесі виконання функцій в ході приватизації державного майна після того, як вони були реалізовані та вичерпали свою дію шляхом виконання; що оскаржуваний акт прийнятий виходячи за межі своїх повноважень; що наказ прийнятий на виконання протесту прокурора, який є необґрунтованим; що оскаржуваний наказ порушує право власності позивача на вилучені об'єкти нерухомого майна, а також права всіх акціонерів позивача.

15.11.2017р. за вх.№2-5982/17 господарський суд одержав заяву про уточнення позовних вимог, яка за своїм змістом є заявою про зміну предмету позову та прийнята судом до розгляду, та згідно з якою позивач просить суд визнати недійсним наказ №246 від 23.03.2009р., виданий Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області, з дня його прийняття.

15.11.2017р. за вх.№2-5983/17 господарський суд одержав клопотання про припинення провадження у справі, згідно з яким відповідач просить суд припинити провадження у справі №916/2617/17 на підставі п.1 ст.80 ГПК України, з посиланням при цьому на те, що спір про скасування наказу РВ ФДМУ по Одеській області має вирішуватись в порядку адміністративного судочинства, оскільки у господарському суді вже розглядається справа №30/79-09-2250 про визнання права власності на морський причал №21.

У запереченнях на клопотання відповідача про припинення провадження у справі за вх.№24823/17 від 21.11.2017р. позивач посилається на те, що оспорюваний позивачем наказ РВ ФДМУ стосується відносин щодо приватизації Орендного підприємства „Одеський портовий холодильник" у ВАТ і метою пред'явлення позову є оспорювання цивільного речового права особи, зокрема, й права власності на об'єкт - морський причал №21.

22.11.2017р. за вх.№2-6107/17 господарський суд одержав клопотання про зупинення провадження у справі, згідно з яким відповідач просить суд зупинити провадження у даній справі до вирішення справи №30/79-09-2250, з посиланням при цьому на те, що суд у даній справі не може самостійно встановити власника спірного майна, оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, а право власності позивача оспорюється і як наслідок встановити наявність або відсутність порушених прав позивача спірним наказом.

У відзиві на позов за вх.№2-6258/17 від 29.11.2017р. відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову та застосувати наслідки спливу позовної давності, з посиланням при цьому на те, що оскаржуваний позивачем наказ видано РВ ФДМУ по Одеській області правомірно, з огляду на Положення про регіональне відділення ФДМУ, яке затверджено постановою КМУ від 15.06.1994р. №412 та в якому встановлено, що РВ у відповідності до вимог положення у межах своєї компетенції забезпечує виконання законів України, постанов Верховної ради України, указів і розпоряджень Президента України, декретів. Постанов і розпоряджень КМУ, наказів Фонду державного майна України. Так, наказом ФДМУ від 21.12.2006р. №369-р, який підписаний Головою ФДМУ Семенюк В.П. було затверджено посадові інструкції начальника РВ ФДМУ, у п.2.3. якої встановлено, що начальник РВ ФДМУ видає, скасовує в межах своїх компетенції накази, розпорядження, доручення, організовує та контролює їх викання. Тобто, начальник РВ наділений повноваженнями, які надають йому можливість одноособово скасовувати наказ. Також відповідач посилається на те, що 10-ти денний строк на оскарження не може бути взятий до уваги, оскільки РВ ФДМУ не оскаржувало рішення про затвердження плану приватизації. Окрім того, відповідач посилається на вимоги ч.3 ст.16 ЦК України і вважає, що суд може відмовити у захисті, якщо особа при здійсненні своїх прав порушувала права інших осіб, зловживала або неналежним чином їх здійснювала, оскільки в порушення вимог Декрету КМУ від 31.12.1992р. №26-92, Положення про інвентаризацію майна державних підприємств, що приватизуються, а також майна державних підприємств, яке передається в оренду, затвердженого постановою КМУ від 02.03.1993р. №158 керівництвом підприємства під час приватизації були надані недостовірні документи. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не передбачений вимогами ЦК України та спеціальним законом про приватизацію. Оформлення позивачем права власності та отримання відповідних свідоцтв на право власності на підставі наказу РВ ФДМУ від 09.11.1998р. №1401 „Про завершення приватизації ВАТ „Одеський портовий холодильник" не відповідає вимогам Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури і житлової політики від 09.06.1998р. №121 та Порядку підтвердження права власності на нерухоме майно, затвердженого наказом ФДМУ від 22.07.1998р. №1450, згідно з якими оформлення права власності здійснюється на підставі рішення (наказ) про створення ВАТ в процесі приватизації та Переліку нерухомого майна, що передано у власність, який видається органом приватизації та який розглядається органами БТІ та місцевого самоврядування, як правовстановлюючі документи.

Окрім того, відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності, з посиланням при цьому на те, що позивачем пропущений загальний строк позовної даності на звернення до суду з даним позовом, а звернення позивача у серпні 2010р. до Одеського окружного адміністративного суду було із недотриманням правил підсудності, що не перериває перебігу строку позовної давності. Така правова позиція викладена у постанові ВСУ №544/525/15-ц від 27.05.2017р.

Також відповідач надав до суду додаткові пояснення за вх.№25858/17 від 05.12.2017р., в яких посилається на те, що на моменту початку процедури приватизації діяв Декрет КМУ від 13.12.1992р. до якого включені портові споруди, та Закон України „Про приватизацію майна державних підприємств" в якому встановлено заборону на приватизацію інших об'єктів державної власності необхідних державі для виконання своїх функцій. До завершення приватизації вступив в дію Закон України „Про приватизацію державного майна", в якому встановлені об'єкти загальнодержавного значення, які не підлягають приватизації, а саме: причали всіх категорій і призначень, причальні у портах та гідрографічні споруди, набережні причалів, як об'єкти, які забезпечують життєдіяльність держави в цілому.

11.12.2017р. позивач надав до суду заперечення на відзив на позовну заяву (вх.№26505/17 від 12.12.2017р.), згідно з якими позивач посилається на те, що права позивача підлягають захисту на підставі ч.1 ст.15 ЦК України, що строк позовної давності не сплинув, що жодним нормативно-правовим актом на момент приватизації не було визначено поняття портова споруда.

В уточненнях до заперечень на відзив за вх.№26623/17 від 12.12.2017р. позивач посилається на те, що відповідачем свідомо не надані всі архівні документи з приватизації на ознайомлення з ними суду, або у випадку їх знищення - їх свідоме знищення; що відповідач був обізнаний про наявність у складі об'єктів основних засобів причалу з його конструктивними елементами; що залишкова балансова вартість основних фондів - причал №21 з його конструктивними елементами складає 5916524,15 грн.

На підставі ст.77 ГПК України у судовому засіданні оголошувалась перерва до 22.11.2017р., до 29.11.2017р., до 11.12.2017р., до 13.12.2017р.

На підставі ст. 85 ГПК України у судовому засіданні 13.12.2017р. за участю представників сторін оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, матеріалами приватизаційної справи, які надані суду на ознайомлення представником відповідача, та заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив:

Постановою Ради народних комісарів СРСР від 11.01.1946р. №48 "Про заходи з подальшого відновлення Одеського порту" зобов'язано Наркомморфлот передати в січні 1946р. Наркомм'ясомолпрому СРСР в Одеському порту ділянку у причалу №30 довжиною 140 метрів та шириною 85 метрів з усіма розташованими на ньому будівлями та спорудами ; протягом 1946р. побудувати за рахунок капіталовкладень та за проектом Наркомм'ясомолпрому СРСР на ділянці причалу №30 свайний фундамент під холодильник Наркомм'ясомолпрому СРСР; закінчити до липня 1946р. спорудження набережної на причалі; зобов'язано Наркомм'ясомолпром СРСР розпочати з початку 1946р. будування холодильника на ділянці у причалу №30 та виділити у першому півріччі 1946р. Наркомморфлотунеобхідні ліміти капіталовкладень для спорудження свайного фундаменту під холодильник, забезпечивши це будування необхідною технічною документацією, а також будівельними матеріалами за рахунок своїх фондів.

У відповідності до наказу Державного агропромислового комітету СРСР від 22.01.1986р. №21 у безпосереднє підпорядкування Республіканської контори Укрплодоовочзбут переданий Одеський портовий холодильник Міністерства плодоовочевого господарства.

20.03.1986р. складений акт про приймання-передачу Одеського портового холодильника з Мінплодовочгоспу УРСР у підпорядкування Республіканської контори зі збуту плодоовочевої продукції Укрплодоовочзбут Держагропрома УРСР, згідно з яким на території холодильника знадяться монолітний залізобетонний причал з підкрановими шляхами, напрямком для забору морської води з технічною метою.

Наказом Республіканської контори зі збуту плодоовочевої продукції Укрплодоовочзбут від 18.04.1986р. №6 надано переданому холодильнику найменування Одеський портовий холодильник Республіканської контори Укрплодоовочзбут при Держагропромі СРСР.

27.11.1991р. на конференції трудового колективу орендного підприємства "Одеський портовий холодильник" прийнято Статут Орендного підприємства "Одеський портовий холодильник".

20.12.1991р. між Асоціацією Укровочпостачзбут (Орендодавець) та Одеським портовим холодильником (Орендар) укладений договір оренди, згідно з яким Орендодавець передав в оренду Орендарю на строк з 01.12.1991р. по 31.12.2001р. майно Одеського портового холодильника.

Рішенням Виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів від 16.01.1992р. №85 "Про реєстрацію орендного підприємства "Одеський портовий холодильник" зареєстровано орендне підприємство "Одеський портовий холодильник".

Загальними зборами організації орендарів "Одеський портовий холодильник" від 03.12.1992р. затверджений Статут орендного підприємства "Одеський портовий холодильник".

28.01.1993р. Виконавчим комітетом Жовтневої районної ради народних депутатів зареєстровано організацію орендарів Одеського портового холодильника та Положення про організацію орендарів Одеського портового холодильника.

15.06.1993р. між Фондом державного майна України (Орендодавець), який виступає правонаступником договору оренди від 20.12.1991р. та організацією орендарів Одеського портового холодильника (Орендар) укладений договір оренди, згідно з яким Орендодавець передає, а Орендар приймає в оренду державне майно Одеського портового холодильника.

15.06.1993р. складений та підписаний акт прийому та передачі в оренду державного майна орендного підприємства.

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області від 17.05.1995р. №493 "Про реєстрацію заявки організації орендарів, створеної членами трудового колективу Одеського портового холодильника на приватизацію державного майна орендного підприємства "Одеський портовий холодильник" зареєстровано заявку організації орендарів, створеної членами трудового колективу Одеського портового холодильника на приватизацію державного майна орендного підприємства "Одеський портовий холодильник", присвоєно заявці реєстраційний номер №000275/51.

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області від 18.05.1995р. №518 "Про дозвіл організації орендарів, створеної членами трудового колективу Одеського портового холодильника, на участь в приватизації державного майна орендного підприємства "Одеський портовий холодильник" дозволено організації орендарів, створеної членами трудового колективу Одеського портового холодильника, участувати в приватизації державного майна орендного підприємства "Одеський портовий холодильник"; опубліковано в Державному інформаційному бюлетені "Про приватизацію" та місцевій печаті інформацію про приватизацію державного майна орендного підприємства "Одеський портовий холодильник".

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області від 22.06.1995р. №783 "Про створення комісії по приватизації майна орендного підприємства "Одеський портовий холодильник" створено комісію по приватизації майна орендного підприємства "Одеський портовий холодильник".

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області від 28.06.1995р. №840 "Про створення комісії по інвентаризації майна орендного підприємства "Одеський портовий холодильник" створено інвентаризаційну комісію, до складу якої включено провідного спеціаліста РВ ФДМУ по Одеській області Копилову В.Н.

01.07.1995р. комісією з інвентаризації майна складено і підписано Інвентаризаційний опис №1 Будівлі і споруди, які знаходяться на балансовому рахунку 01, та згідно з яким до розділу "ІІ Споруди" включно: благоустрій морського причалу, оторочка причалу, масивна набережна, підкрановий шлях, дебаркадер.

Розпорядженням РВ ФДМУ по Одеській області від 28.03.2006р. №107 затверджений Акт оцінки майна орендного підприємства „ОПХ" , згідно з яким вартість майна, що підлягає приватизації становить 199 899 000 000 крб., розмір статутного фонду акціонерного товариства становить 211 646 000 000 крб.

Наказом РВ ФДМУ по Одеській області від 28.03.1996р. №461 "Про затвердження плану приватизації державного майна орендного підприємства "Одеський портовий холодильник":

- затверджений план приватизації державного майна орендного підприємства "Одеський портовий холодильник" та визначений спосіб приватизації - продаж акцій відкритого акціонерного товариства;

- зупинено діяльність комісії по приватизації державного майна підприємства.

Згідно з планом приватизації майна орендного підприємства "Одеський портовий холодильник", план приватизації портового холодильника розроблений у відповідності до наказу начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області №783 від 22.06.1995р. "Про створення комісії по приватизації орендного підприємства "Одеський портовий холодильник", Положення про комісію по приватизації", затвердженого наказом голови Фонду державного майна України від 08.09.1992р. №371, Декрету Кабінету міністрів України №51-93 від 17.05.1993р., Указу Президента України №66/95 від 19.01.1995р.

При цьому, у розділі ІІ цього плану „Характеристика об'єктів приватизації" встановлено про відсутність майна, яке не підлягає приватизації (пп.9 п.2.2.). До оцінки стану основних фондів включено споруди вартістю 28527 млн. крб., що становить 20,6 % всіх основних фондів (пп.2 п.2.8.).

У розділі 4 плану „Оцінка вартості об'єкта приватизації" встановлено, що оцінка вартості майна "Одеського портового холодильника" здійснена як цілісного майнового комплексу у відповідності до "Методики оцінки вартості об'єктів приватизації", затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №36 від 18.12.1995р. Оцінці вартості майна передувала повна інвентаризація майна на 01.07.1995р., проведена у відповідності до "Положення про інвентаризацію майна державних підприємств, які приватизуються, а також майна державних підприємств та організацій, які передаються в оренду", затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1993р. №158. На підставі результатів складений протокол підсумку інвентаризації станом на 01.07.1995р. (додаток№1). Результати оцінки вартості майна відображені в "Акті оцінки вартості орендного підприємства" (додаток№2). Вартість цілісного майнового комплексу склала 211 646 млн. крб. при розрахунку цілісного майнового комплексу виключені: майно, яке належить організації орендарів - 11 747 млн. крб. Розмір статутного фонду акціонерного товариства становить 211 646 млн. крб., з них: державна доля - 94,5% та доля організації орендарів - 5,5%.

Згідно з п.5.1 плану приватизації підприємство приватизується як цілісний майновий комплекс у відповідності до Закону України "Про приватизацію державного майна підприємств", Декрету Міністрів України "Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі" №51-93 від 17.05.1993р. Визначити спосіб приватизації: продаж акцій відкритого акціонерного товариства створеного в процесі приватизації орендного підприємства "Одеський портовий холодильник".

Пунктом 5.4 плану приватизації визначено умови продажу акцій: організувати та провести продаж простих іменних акцій акціонерного товариства "Портовий холодильник" у відповідності до Положення Фонду державного майна України "Про використання способу приватизації". Протягом двох місяців проводиться пільговий продаж акцій серед членів організації орендарів орендного підприємства "Портовий холодильник":

- за приватизаційні майнові сертифікати 250000 простих іменних акцій на суму 6250 млн. крб.;

- за грошові кошти 125000 простих іменних акцій на суму 3125 млн. крб.

Продаж акцій громадянам України за приватизаційні майнові сертифікати проводиться протягом двох місяців на аукціонах в кількості 846560 акцій на суму 21164 млн. крб. Протягом одного року проводиться пільговий продаж акцій членам селянських (фермерських) господарств та іншим сільгоспвиробникам у відповідності до Декрету Кабінету Міністрів України від 17.05.1993р. №51-93 "Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі", Указом Президента України №66/95 від 19.01.1995р.;

- за майнові сертифікати 6606480 простих іменних акцій на суму 165162 млн. крб.

Одночасно з продажем державної долі акцій проводиться розподіл 469880 простих іменних акцій на суму 11747 млн. крб., належних організації орендарів.

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області від 28.03.1996р. №462 "Про перетворення орендного підприємства "Одеський портовий холодильник" на відкрите акціонерне товариство" Орендне підприємство "Одеський портовий холодильник" перетворено у відкрите акціонерне товариство; засновниками відкритого акціонерного товариства є Регіональне відділення фонду державного майна України по Одеській області та організація орендарів орендного підприємства "Одеський портовий холодильник; - даний наказ є засновницьким договором; - затверджений Статут ВАТ "Одеський портовий холодильник" (додається).

28.03.1996р. Регіональним відділенням Фонду Державного майна України по Одеській області та 29.03.1996р. загальними зборами Організації орендарів "Одеський портовий холодильник" затверджений Статут Відкритого акціонерного товариства "Одеський портовий холодильник", згідно з яким статутний капітал товариства складає 211 646 000 000 крб. Доля держави 199 899 000 000 крб. - 94,5%, доля організації орендарів ОПХ 11 747 000 000 крб. - 5,5%. Статутний фонд Товариства розділений на 8 465 840 простих іменних акцій номінальної вартості 25000 крб. кожна. Доля держави 7 995 960 акцій - 94,5%, доля організації орендарів ОПХ 469 880 акцій - 5,5%. Товариство має право змінювати (збільшувати або зменшувати) розмір статутного фонду. Розмір статутного фонду після повної оплати всіх раніше випущених акцій може бути збільшений шляхом: випуску акцій, обміну облігацій на акції, збільшення номінальної вартості випущених акцій. Рішення про збільшення Статутного фонду приймається Вищим органом товариства. Розмір статутного фонду може бути зменшений на: зменшення номінальної вартості випущених акцій, зменшення акцій шляхом викупу частини акцій у всіх володільців в цілях анулювання цих акцій. Рішення про зменшення Статутного фонду приймається Вищим органом товариства. Зменшення Статутного фонду при наявності заперечень кредиторів товариства не дозволяється.

29.03.1996р. Жовтневим райвиконкомом м. Одеси видане Відкритому акціонерному товариству "Одеський портовий холодильник" свідоцтво про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб'єкта підприємницької діяльності - юридичної особи.

Розпорядженням Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області від 09.12.1996р. №628 "Про закінчення пільгового продажу акцій відкритого акціонерного товариства "Одеський портовий холодильник" затверджено протоколи по результатам пільгового продажу акцій ВАТ "Одеський портовий холодильник", передано в Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області змінений Сертифікат на загальну номінальну вартість акцій акціонерного товариства, які належать державі, видано акції працівникам підприємства, внесено в реєстр акцій акціонерного товариства "Одеський портовий холодильник" відомості про акціонерів.

Розпорядженням Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області від 10.12.1996р. №684 "Про закінчення пільгового продажу акцій ВАТ "Одеський портовий холодильник" сільгоспвиробникам" затверджено протокол по підсумкам продажу акцій на пільгових умовах ВАТ "Одеський портовий холодильник" сільгоспвиробникам, передано до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області змінений Сертифікат на загальну номінальну вартість акцій акціонерного товариства, які належать державі, видано акції (сертифікат акцій) акціонерам ВАТ по підсумкам пільгового продажу, внесено в реєстр акцій акціонерного товариства "Одеський портовий холодильник" відомості про акціонерів.

Наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області від 25.12.1996р. №1721 "Про затвердження уточненого плану розміщення акцій ВАТ "Одеський портовий холодильник" затверджено уточнений план розміщення акцій ВАТ "Одеський портовий холодильник", передбачивши до відкритого продажу 191366 акцій на загальну вартість 47841,5 грн. за приватизаційні сертифікати громадянам України та фінансовим посередникам.

09.11.1998р. РВ ФДМУ по Одеській області прийнято рішення, яке оформлено відповідним наказом №1401 "Про завершення приватизації Відкритого акціонерного товариства "Одеський портовий холодильник", та згідно з яким процес приватизації ВАТ "Одеський портовий холодильник" вважається завершеним та комісії з продажу акцій ВАТ "Одеський портовий холодильник" припиняє роботу у зв'язку із завершенням усіх видів продажу акцій.

05.10.2000р. на підставі цього наказу РВ ФДМУ по Одеській області №1401 від 09.11.1998р. та розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації Одеського міськвиконкому від 30.11.1999р. №1164 Виконавчим комітетом Одеської міської ради видано Свідоцтво про право власності №010067 на портовий холодильник, яким посвідчено, що об'єкт нерухомого майна портовий холодильник, розташований у м. Одесі, Митна площа, 1-б на праві колективної власності належить Відкритому акціонерному товариству "Одеський портовий холодильник". В цілому об'єкт складається з основної будівлі літ. А, загальною площею 25425,1 кв.м., вісової літ. Б, навісу літ. В, резервуару І, мостіння ІІ, причалу площею 1674 кв.м., відображених у технічному паспорті від 11.09.2000р.

У листі від 11.03.2009р. №08/1-2505-09вих. Прокуратура Одеської області повідомила Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області про проведену перевірку по матеріалам УСБУ в Одеській області від 09.01.2009р. №65/3/2/2-91 щодо порушень чинного законодавства України при приватизації ВАТ "Одеський портовий холодильник" та виявлені за результатами перевірки порушення вимог ст.5 Закону України "Про приватизацію державного майна" (в редакції від 07.07.1992р. №2544-ХІІ) при виданні РВ ФДМУ по Одеській області наказу від 09.11.1998р. №1401 "Про завершення приватизації ВАТ "Одеський портовий холодильник".

26.02.2009р. Чорноморський транспортний прокурор звернувся до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області з протестом №8/1-71вих09, яким вимагав скасувати наказ №1401 від 09.11.1998р. "Про завершення приватизації ВАТ "Одеський портовий холодильник" як винесений з грубим порушенням вимог Закону України "Про приватизацію державного майна" (в редакції від 07.07.1992р. №2544-ХІІ); привести у відповідність до вимог Закону України "Про приватизацію державного майна" документи про приватизації державного майна орендного підприємства "Одеський портовий холодильник", шляхом внесення змін до плану приватизації та статуту ВАТ "Одеський портовий холодильник" та заборони на відчуження причалу №21, а саме його конструктивних елементів: благоустрій морського причалу, оторочка причалу, масивна набережна, підкрановий шлях, а також внесення відповідних змін до статуту ВАТ "Одеський портовий холодильник".

23.03.2009р. Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області винесений наказ №246 "Про скасування наказу РВ від 09.11.1998р. №1401 "Про завершення приватизації ВАТ "Одеський портовий холодильник", та внесення змін до наказів РВ від 28.03.1996р. № "Про затвердження плану приватизації ОП "Одеський портовий холодильник", від 28.03.1996р. №462 "Про перетворення ОП "Одеський портовий холодильник" у ВАТ", яким на виконання листа прокуратури Одеської області від 11.03.2009р. №08/1-2505-09вих, протесту Чорноморського транспортного прокурора від 26.02.2009р. №8/1-71вих09, керуючись Законом України "Про приватизацію державного майна", Положеннями про план приватизації майна, затвердженими наказами ФДМУ від 10.11.1992р. №476 та від 01.10.1997р. №1065, враховуючи отримані в Чорноморській транспортній прокуратурі копій технічного паспорту обстеження Морського причалу портового холодильника, виданого підприємству інститутом "ЧорноморНДІпроект" 11.06.1971р., інвентарної картки №101 обліку основних засобів (будівель та споруд), а також те, що керівництвом ОП "Одеський портовий холодильник" в процесі приватизації було надано недостовірну інформацію щодо складу основних засобів, які знаходились на балансі підприємства, а саме: замість "Морського причалу №21" (інвентарна картка №101 обліку основних засобів), який згідно частини 2 ст.5 Закону України "Про приватизацію державного майна" не підлягав приватизації, були вказані його конструктивні елементи, а саме: благоустрій морського причалу, оторочка причалу, масивна набережна, підкрановий шлях; а також враховуючи допущені порушення п.16 Інструкції БТІ про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури і житлової політики від 09.06.1998р. №121, Порядку підтвердження права власності на нерухоме майно, затвердженого наказом ФДМУ від 24.05.2002р. №906, при оформленні ВАТ "Одеський портовий холодильник"документів, на отримання Свідоцтв про право власності від 05.10.2000р. за №№ 010067, 010068:

- скасовано наказ РВ від 09.11.1998р. №1401 "Про завершення приватизації ВАТ "Одеський портовий холодильник", як такий, що був необґрунтовано використаний БТІ для виготовлення технічних паспортів та видачі виконавчим комітетом Одеської міської ради Свідоцтв про право власності від 05.10.2000р. за №№ 010067, 010068;

- затверджено зміни та доповнення до п.2.2 розділу ІІ плану приватизації ОП "Одеський портовий холодильник", який затверджено наказом РВ від 28.03.1996р. №461;

- доповнено п.3 наказу РВ від 28.03.1996р. №462 "Про перетворення ОП "Одеський портовий холодильник" у відкрите акціонерне товариство п.п.3.1: "3.1 Вилучити із статутного фонду ВАТ об'єкти нерухомості, які не підлягають приватизації, вказані у додатку до плану приватизації, затвердженому у п.2 цього наказу";

- визначено, що Морський причал №21 (інвентарна картка №101 обліку основних засобів), конструктивними елементами якого є об'єкти, зазначені у додатку до цього наказу, є об'єктом державної власності, який згідно ч.2 ст.5 Закону України "Про приватизацію державного майна" не підлягає приватизації;

- відділу управління державним майном взяти на облік державне майно "Морський причал №21", яке в процесі приватизації не увійшло до статутного фонду ВАТ "Одеський портовий холодильник", та в місячний термін після затвердження цього наказу внести пропозиції щодо подальшого використання зазначеного майна;

- юридичному відділу у тижневий термін після затвердження цього наказу підготувати інформації про прийняті цим наказом рішення до прокуратури Одеської області, Чорноморському транспортному прокурору та ВАТ "Одеський портовий холодильник".

Наказ підписаний начальником Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області.

Додатком до наказу від 23.03.2009р. №246 є зміни та доповнення до плану приватизації орендного підприємства "Одеський портовий холодильник", якими:

- виключений п.9 таблиці 2.2 розділу ІІ плану приватизації;

- доповнено розділ ІІ плану приватизації пунктом 2.2.1: об'єкти, які не підлягають приватизації (конструктивні елементи Морського причалу №21): благоустрій морського причалу (рік вводу в експлуатацію 1951, первісна вартість 448872 крб., залишкова вартість 53865 крб.), оторочка причалу (рік вводу в експлуатацію 1952, первісна вартість 7088690 крб., залишкова вартість 992417 крб.), масивна набережна (рік вводу в експлуатацію 1952, первісна вартість 11262742 крб., залишкова вартість 1576784 крб.), підкрановий шлях (рік вводу в експлуатацію 1952, первісна вартість 1191168 крб.). Зазначені у таблиці конструктивні елементи Морського причалу №21 відповідно до вимог ч.2 ст.5 Закону України "Про приватизацію державного майна" не підлягають відчуженню та приватизації, залишаються у державній власності та використовують відповідно до чинного законодавства. Органом управління Морського причалу №21 є регіональне відділення ФДМУ по Одеській області, балансоутримувачем - ВАТ "Одеський портовий холодильник".

Відповідно до п.1 Статуту Приватного акціонерного товариства "Одеський портовий холодильник", затвердженого рішенням загальних зборів ПАТ "Одеський портовий холодильник", оформленим протоколом загальних зборів від 21.04.2017р. найменування відкритого акціонерного товариства "Одеський портовий холодильник" на підставі прийнятого рішення загальних зборів акціонерів від 03.06.2011р. було викладено відповідно до вимог та положень ЗУ "Про акціонерні товариства" як Публічне акціонерне товариство "Одеський портовий холодильник", найменування Публічного акціонерного товариства "Одеський портовий холодильник" на підставі прийнятого рішення загальних зборів акціонерів від 21.04.2017р. у зв'язку зі зміною типа акціонерного товариства викладене як Приватне акціонерне товариство "Одеський портовий холодильник".

Окрім того, у матеріалах справи наявні:

- інвентаризаційна картка №101 обліку основних засобів (для зданій та споруд) на Морський причал №24, дата введення в експлуатацію 1951-1952р.р., на оборотній стороні якої викладена коротка індивідуальна характеристика об'єкту, а саме визначено, що Морський причал №24 складається з 4 конструктивних елементів: благоустрій морського причалу (рік вводу в експлуатацію 1951, балансова вартість станом на 18.03.1971р. 6840 руб., балансова вартість станом на 01.01.1996р. - 33665 грн.), оторочка причалу(рік вводу в експлуатацію 1952, балансова вартість станом на 18.03.1971р. - 416150 руб., балансова вартість станом на 01.01.1996р. - 531652 грн.), масивна набережна (рік вводу в експлуатацію 1952, балансова вартість станом на 18.03.1971р. - 283200 руб., балансова вартість станом на 01.01.1996р. - 844706 грн.), підкрановий шлях (рік вводу в експлуатацію 1952, балансова вартість станом на 18.03.1971р. - 32400 руб., балансова вартість станом на 01.01.1996р. - 89338 грн.);

- лист ДП "Адміністрація морських портів України" від 09.07.2015р. №08А-14/738, яким позивача повідомлено про те, що згідно кресленню "План Одеського порту. Нова нумерація причалів станом на 01.05.1976р.", яке затверджено Начальником Одеського морського торговельного порту від 26.05.1976р. нова нумерація причалу портового холодильника - 21, стара нумерація - 24.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних мотивів.

Як вище встановлено господарським судом, державне майно ОП "Одеський портовий холодильник" було приватизоване як цілісний майновий комплекс шляхом продажу акцій створеного під час приватизації ВАТ "Одеський портовий холодильник", із врахуванням Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" та Декрету Кабінету Міністрів України від 17.05.1993р. №51-93 "Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі".

Процедура приватизації Одеського портового холодильника розпочалась 18.05.1995р. із прийняттям відповідного рішення РВ ФДМУ по Одеській області, яке оформлено наказом №518.

При цьому, як на момент прийняття цього рішення, так і на момент прийняття рішень про проведення інвентаризації майна (наказ від 28.06.1995р. №840), про затвердження акту оцінки вартості державного майна ОП "ОПХ", про затвердження плану приватизації, про перетворення орендного підприємства у відкрите акціонерне товариство та затвердження статуту ВАТ "ОПХ" - 28.03.1996р., Закон України "Про приватизацію майна державних підприємств" діяв у редакції, якою не було передбачено обмежень щодо приватизації причалів, масивних набережних тощо.

Поряд з цим, на той момент діяв Декрет Кабінету Міністрів України від 31.12.1992р. №26-92 "Про перелік майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів основного виробництва, приватизація або передача в оренду яких не допускається", яким затверджений Перелік майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів основного виробництва, приватизація яких не допускається, та яким встановлено обмеження щодо приватизації портових споруд, навчального та гідрографічного флоту, судноплавних інспекцій.

При цьому жодним законодавчим актом на той момент не було визначено поняття портових споруд.

Між тим, 20.03.1997р. набув чинності Закон України "Про приватизацію державного майна", у п."г" ч.2 ст.5 якого встановлено, що приватизації не підлягають об'єкти, що мають загальнодержавне значення. До об'єктів, що мають загальнодержавне значення, відносяться об'єкти, які забезпечують життєдіяльність держави в цілому, зокрема: акваторії портів, причали всіх категорій і призначень, причальні у портах і гідрографічні споруди, набережні причалів, захисні споруди та системи сигналізації, портові системи інженерної інфраструктури та споруди зв'язку, енерговодопостачання та водовідведення, автомобільні дороги та залізничні колії (до першого розгалуження за межами території порту), навчальний та гідрографічний флот, майнові комплекси судноплавних інспекцій.

Проте, незважаючи на наявність відомостей про включення до приватизації об'єктів, які в силу вимог п. "г" ч.2 ст.5 Закону України "Про приватизацію державного майна", не підлягають приватизації, РВ ФДМУ по Одеській області, через півтора роки прийнято рішення про завершення приватизації, яке оформлено наказом від 09.11.1998р. №1401.

При цьому, на момент завершення приватизації жодних змін або уточнень до акту оцінки, до плану приватизації, який затверджений наказом РВ ФДМУ по Одеській області №461 від 28.03.1996р., та до наказу РВ ФДМУ по Одеській області про перетворення ОП у ВАТ РВ ФДМУ по Одеській області внесено не було.

Відповідно до ст.345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Між тим, майже через 11 років РВ ФДМУ по Одеській області приймає рішення про скасування наказу, яким завершено приватизацію ВАТ "Одеський портовий холодильник"; про внесення змін та доповнень до наказу №461 від 28.03.1996р. шляхом виключення з плану приватизації відомостей про включення до плану приватизації майна, яке не підлягає приватизації, та внесення до плану приватизації відомостей про наявність майна, яке не підлягає приватизації, а саме: Морський причал №21; про внесення змін до наказу від 28.03.1996р. №462 шляхом виключення із статутного фонду ВАТ об'єктів нерухомості, які не підлягають приватизації, а саме: Морський причал №21.

Таким чином, оскаржуваним наказом із статутного фонду акціонерного товариства вилучено майно, вартість якого увійшла до вартості майна орендного підприємства, з якої було сформовано статутний фонд у розмірі 211 646 млн.крб., який був поділений на 8465840 шт. простих акцій, номінальною вартістю 25 тис. крб. кожна, встановлено, що спосіб їх розміщення шляхом як пільгового, так і свобідного продажу та ОП перетворено на ВАТ.

Відповідно до ст.155 ЦК України, в редакції на момент винесення оспорюваного наказу, статутний капітал акціонерного товариства утворюється з вартості вкладів акціонерів, внесених внаслідок придбання ними акцій. Статутний капітал товариства визначає мінімальний розмір майна товариства, який гарантує інтереси його кредиторів. Він не може бути меншим розміру, встановленого законом. При заснуванні акціонерного товариства усі його акції мають бути розподілені між засновниками. Відкрита підписка на акції акціонерного товариства не провадиться до повної сплати статутного капіталу. Порядок проведення відкритої підписки встановлюється законом. Якщо після закінчення другого та кожного наступного фінансового року вартість чистих активів акціонерного товариства виявиться меншою від статутного капіталу, товариство зобов'язане оголосити про зменшення свого статутного капіталу та зареєструвати відповідні зміни до статуту у встановленому порядку. Якщо вартість чистих активів товариства стає меншою від мінімального розміру статутного капіталу, встановленого законом, товариство підлягає ліквідації.

У ст.157 ЦК України, в редакції на момент винесення оспорюваного наказу, встановлено, що акціонерне товариство має право за рішенням загальних зборів акціонерів зменшити статутний капітал шляхом зменшення номінальної вартості акцій або шляхом купівлі товариством частини випущених акцій з метою зменшення їх загальної кількості. Зменшення статутного капіталу акціонерного товариства допускається після повідомлення про це всіх його кредиторів у порядку, встановленому законом. При цьому кредитори товариства мають право вимагати дострокового припинення або виконання товариством відповідних зобов'язань та відшкодування збитків. Зменшення статутного капіталу акціонерного товариства шляхом купівлі та погашення частини акцій допускається, якщо така можливість передбачена у статуті товариства. Зменшення акціонерним товариством статутного капіталу нижче від встановленого законом розміру має наслідком ліквідацію товариства.

Тобто, зменшення статутного капіталу акціонерного товариства можливо або шляхом зменшення номінальної вартості акцій, або шляхом анулювання раніше викуплених акцій та зменшення їх загальної кількості.

Між тим, відповідних змін, доповнень та уточнень у відповідний розділ плану приватизації щодо розміщення акцій оскаржуваним наказом РВ ФДМУ по Одеській області внесено не було.

Згідно з п.п3.1,3.2 Положення про план приватизації державного майна, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 01.10.1997р. №1065, за змінами на момент видання Фондом оскаржуваного наказу, рішення про унесення змін, доповнень та уточнень до плану приватизації державного майна приймається державними органами приватизації. Уточнення до розділу VI плану приватизації державного майна вносяться державними органами приватизації в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У п. 3 Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994р. №412, в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваного наказу, встановлено, що основними завданнями відділення є, зокрема, організація та проведення приватизації майна, яке перебуває у державній власності, згідно з державною, республіканською (Республіки Крим) та місцевою програмою приватизації; здійснення повноважень власника щодо майна, яке приватизується відповідно до прийнятих ним рішень.

Згідно з п.п.8 п.4 Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994р. №412, в редакції, чинній станом на момент винесення оскаржуваного наказу, відділення відповідно до покладених на нього завдань і в межах своїх повноважень утворює комісії з приватизації і комісії з інвентаризації та оцінки майна, що перебуває у державній власності, затверджує акти інвентаризації та оцінки вартості майна.

Відповідно до п.8 Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994р. №412, в редакції, чинній станом на момент винесення оскаржуваного наказу, начальник відділення, зокрема, видає у межах своєї компетенції накази, організує і контролює їх виконання.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України" від 20.01.2012р. зазначено, що Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява №33202/96, п.120, ECHR 2000-I, "Онер'їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, п.128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява №21151/04, п.72, від 08.04.2008р., і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява №10373/05, п.51, від 15.09.2009р.). Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, п.74, від 20.05.2010р., і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява №36900/03, п.37, від 25.11.2008р.) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер'їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п.128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п.119). Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), п.73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки"" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява №36548/97, п.58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п.74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), п.58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява №32457/05, п.40, від 13.12.2007р., та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява №35298/04, п.67, від 11.06.2009р.). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип "належного урядування" може не лише покладати на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), п.69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), п.53, та "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), п.38).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006р. Суд нагадує, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності (Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, рішення від 20.11.1995р., п.31).

Таким чином, позивач на момент завершення процедури приватизації мав "законні очікування" на "належне урядування" відповідачем. Винесення оскаржуваного наказу як спосіб виправити "минулу помилку" відповідача фактично є виправленням своїх помилок за рахунок позивача, особливо з урахуванням невнесення жодних змін до розміру статутного фонду ВАТ при виключенні при цьому вартості майна, що не підлягало приватизації.

До того ж, фактично внесення майна у вигляді складових елементів причалу до переліку об'єктів приватизації відбулось за участю РВ ФДМУ по Одеській області як органу приватизації, який приймав участь у затвердженні інвентаризації, а тому був обізнаний про призначення складових елементів та всієї споруди, яка увійшла до приватизації.

Посилання відповідача на необізнаність обставин включення до плану приватизації складових елементів причалу через надання недостовірних відомостей саме позивачем, господарський суд до уваги не приймає, оскільки представники відповідача приймали участь у складі інвентаризаційній комісії, а в силу вимог п.8 Положення про інвентаризацію майна державних підприємств, що приватизуються, а також майна державних підприємств та організацій, яке передається в оренду, затвердженого Постановою КМУ від 02.03.1993р. №158 голова і члени інвентаризаційної комісії (робочих інвентаризаційних груп) несуть у встановленому порядку відповідальність за внесення до описів свідомо неправильних даних про відмінні ознаки (тип, сорт, марка та ін.), кількість, суму і стан майна, коштів і зобов'язань, що підлягали інвентаризації, за своєчасне проведення інвентаризації і правильне оформлення відповідних матеріалів щодо неї.

У п.14 цього Положення встановлено, що в інвентаризаційному описі найменування цінностей та їх кількість подається за номенклатурою та в одиницях виміру, прийнятих в обліку. На кожній сторінці інвентаризаційного опису вказуються прописом число порядкових номерів цінностей та загальна кількість у натуральних вимірах усіх цінностей, що записані на цій сторінці, незалежно від того, в яких одиницях виміру (штуках, метрах, кілограмах тощо) вони відображені. У цих документах ніяких помарок і підчисток не допускається. Виправлення помилок повинно робитися в усіх примірниках описів шляхом закреслення неправильних записів і написання зверху правильних. Виправлення повинні бути обумовлені та підписані всіма членами інвентаризаційної комісії та матеріально відповідальними особами. В інвентаризаційних описах забороняється залишати незаповнені рядки. На останніх аркушах опису незаповнені рядки прокреслюються. Інвентаризаційні описи підписуються всіма членами інвентаризаційної комісії та матеріально відповідальними особами. При цьому матеріально відповідальні особи дають розписку, в якій підтверджується, що перевірка цінностей відбулася в їх присутності, що вони не мають до членів комісії ніяких претензій та що вони приймають на відповідальне зберігання перелічені в описі цінності.

Поряд з цим, наказ про завершення приватизації, як акт ненормативної дії одноразового застосування вичерпав свою дію фактом його виконання, що в свою чергу унеможливлює скасування цього наказу.

Окрім того, господарський суд вважає, що обставини щодо неправильного використання наказу про завершення приватизації МБТІ під час виготовлення технічних паспортів та ВК ОМР під час видачі свідоцтв про право власності не можуть бути підставою для скасування цього наказу самим РВ ФДМУ по Одеській області, а є підставою для звернення до суду з позовом про визнання недійсними свідоцтв про право власності.

Про ґрунтовність такого висновку суду свідчить наявність господарської справи №30/79-09-2250 за позовом Прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області до Приватного акціонерного товариства "Одеський портовий холодильник"; Одеської міської ради; Виконавчого комітету Одеської міської ради; Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації" Одеської міської ради про визнання недійсними та скасування свідоцтв про право власності, визнання права власності та витребування майна (Морський причал №21).

Більш того, саме у справі про визнання права власності на майно (Морський причал №21) за державою в особі РФ ФДМУ по Одеській області досліджуються обставини правомірності приватизації Морського причалу №21, а тому такі обставини не входять в предмет дослідження у даній господарській справі.

Щодо обраного позивачем способу захисту господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 04.11.1950р., яка ратифікована України 17.07.1997р., кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Частиною першою ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч.1 ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Приймаючи до уваги зміст ч.1 ст.393 ЦК Україн, згідно з якою правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується, з огляду на синонімічність слів "незаконний", "протиправний" та "недійсний" в аспекті спірних правовідносин, господарський суд вважає, що позивачем обрано спосіб захисту, визначений відповідним законом.

При цьому суд зазначає, що акт державного чи іншого органу це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий для суб'єктів цих відносин.

Підставами для визнання актами недійсними є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваним законом інтересів фізичної чи юридичної особи.

З огляду на вищевикладене, а також виходячи з того, що оскаржуваний наказ винесений РВ ФДМУ по Одеській області з перевищенням повноважень та порушує права позивача як особи, щодо якої завершено процедуру приватизації, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість, підставність та необхідність захисту позивача шляхом задоволення позовних вимог про визнання недійсним наказу РВ ФДМУ по Одеській області №246 від 23.03.2009р. з дня його прийняття.

Клопотання відповідача від 15.11.2017р. за вх.№2-5983/17 про припинення провадження у справі на підставі п.1 ст.80 ГПК України відхилено господарським судом з огляду на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2017р. у справі №2а-7876/10/1570, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.10.2017р., та якою провадження у справі №2а-7876/10/1570 за позовом ПрАТ "ОПХ" до РВ ФДМУ по Одеській області, за участю прокуратури Одеської області, про визнання недійсним наказу закрито, оскільки спір не є публічно-правовим, а випливає з господарських відносин і має вирішуватись судами за правилами господарського судочинства.

Клопотання відповідача від 22.11.2017р. за вх.№2-6107/17 про зупинення провадження у справі №916/2617/17 до вирішення справи №30/79-09-2250 також відхилено господарським судом, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п.3.16 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", при цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Отже, підставою для зупинення провадження у господарській справі є сукупність таких складових як розгляд іншої справи іншим судом, пов'язаність цієї іншої судової справи з даною господарською справою та неможливість розгляду останньої до вирішення судом зазначеної іншої справи.

Між тим, наявність справи №30/79-09-2250 жодним чином не чинить перешкод для розгляду даної справи, оскільки встановлення обставин, які є предметом дослідження у даній справі, не залежить від встановлення обставин у справі №30/79-09-2050.

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, заявленої у відзиві на позов від 29.11.2017р. за вх.№2-6258/17, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У ч.1 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідач, заявляючи про сплив строку позовної давності посилається на роз'яснення Президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000р. №02-5/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів", та правову позицію Верховного суду України у справі №544/252/15-ц від 27.05.2017р. щодо не переривання перебігу позовної давності.

Відповідно до п.4 роз'яснень Президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000р. №02-5/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" чинним законодавством України не передбачено винятків щодо застосування позовної давності до вимог про визнання актів недійсними як форми захисту цивільних прав. Тому до таких позовів застосовується загальний строк позовної давності, встановлений статтею 71 Цивільного кодексу України.

Отже Вищий арбітражний суд України у своїх роз'ясненнях виходив із вимог ст.71 ЦК України у редакції 1963р., який станом на прийняття оскаржуваного наказу втратив чинність.

Водночас відповідно до п.4 ч.1 ст.268 ЦК України, в редакції станом на дату винесення оскаржуваного наказу, позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Таким чином, з урахуванням порушення оскаржуваним наказом права власності позивача на нерухоме майно, позовна давність на вимогу про визнання недійсним такого наказу не поширюється.

За таких обставин, строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом не є пропущеним, що свідчить про відсутність підстав для застосування позовної давності згідно із заявою відповідача у справі.

За таких обставин, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Одеський портовий холодильник" підлягають задоволенню господарським судом.

Посилання відповідача на те, що оспорюваний позивачем наказ винесений РВ ФДМУ по Одеській області внаслідок розгляду протесту, внесеного Чорноморським транспортним прокурором начальнику РВ ФДМУ по Одеській області, жодним чином не спростовують вище встановлені обставини справи щодо недійсності винесеного фондом наказу, та необхідності звернення до суду з відповідним позовом щодо виключення майна із статутного фонду товариства.

Посилання відповідача на те, що внесення змін до плану приватизації в частині розподілу акцій товариства не є обов'язковим, оскільки вартість вилученої споруди є незначною, а в подальшому в процесі експлуатації знецінена, господарський суд до уваги не приймає, оскільки вартість такої споруди становила 20,6% всіх основних фондів підприємства, про що свідчить план приватизації, який затверджений наказом РВ ФДМУ по Одеській області від 28.03.1996р. №461.

На підставі ст.44,49 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов Приватного акціонерного товариства "Одеський портовий холодильник" задовольнити.

2.Визнати недійсним наказ №246 від 23.03.2009р., виданий Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області, з дня його прийняття.

3. Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області (65125, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 15, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Одеський портовий холодильник" (65026, м. Одеса, Митна площа, 1-Б, ) 1600 (одна тисяча шістсот) грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено у встановленому законом порядку.

Повне рішення складено 18 грудня 2017 р.

Суддя Г.Є. Смелянець