ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

12 грудня 2017 р. Справа № 902/932/17

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банасько О.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області, м. Вінниця

до: Стадницької сільської ради Вінницького району Вінницької області, с. Стадниця, Вінницький район, Вінницька область

за участю третіх осіб які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічного акціонерного товариства "Південьзахідшляхбуд", Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

про визнання рішень недійсними та скасування свідоцтв про право власності

За участю секретаря судового засідання Кузьменко В.В.

За участю представників:

позивача: Юрченко Тарас Петрович, довіреність № 7 від 26.01.2017 р., службове посвідчення від 17.09.2015 р.

відповідача: Яклюшин Владислав Володимирович, посвідчення від 12.11.2015 р.

ПАТ "Південьзахідшляхбуд": Ретьман Олег Андрійович, посвідчення № 382 від 26.02.2013 р.

ПАТ "Державний ощадний банк України": Канципа Євгеній Сергійович, довіреність № 19/3-02/362 від 08.11.2017 р., посвідчення № 1055 від 14.11.2014 р.

В С Т А Н О В И В :

Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій області заявлено позов до Стадницької сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання рішень недійсним та скасування свідоцтв про право власності.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 06.10.2017 р. (суддя Білоус В.В.) порушено провадження у справі № 902/923/17 та призначено до розгляду на 02.11.2017 р. Цією ж ухвалою залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Південьзахідшляхбуд".

30.10.2017 р. до суду від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області надійшли пояснення по справі вих. № 10-07/3304 від 30.10.2017 р.

Крім того, 30.10.20117 р. до суду надійшов лист Стадницької сільської ради вих. № 267 від 27.10.2017 р., яким долучено до матеріалів справи копії рішень виконавчого комітету Стадницької сільської ради №№ 36, 39 від 24.04.2003 р. Також щодо прийняття судом рішення сільською радою зазначено, що остання погоджується на рішення прийняте судом згідно чинного законодавства України.

Відповідно до ухвали суду від 02.11.2017 р. відкладено розгляд справи до 12.12.2017 р., продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України".

Указом Президента України від 10.11.2017 р. за № 357/2017 суддю Білоуса В.В. призначено на посаду судді Касаційного господарського суду Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Господарського суду Вінницької області від 17.11.2017 р. здійснено повторний автоматичний розподіл справи № 902/932/17 за результатами якого справу було розподілено судді Банаську О.О.

Ухвалою суду 20.11.2017 р. вказану справу прийнято до провадження новим складом суду та призначено до розгляду на 12.12.2017 р.

12.12.2017 р. від третьої особи - ПАТ "Державний ощадний банк України" до суду надійшли пояснення по справі вих. 55/2-05/1-1904 від 11.12.2017 р., в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області повністю.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

В судовому засіданні відповідачем до суду подано пояснення по справі вих. № 303 від 12.12.2017 р., в яких Стадницькою сільською радою стосовно позиції відносно даного позову зазначено, що останній може бути задоволено у разі достатності доказів, що майно належить державі та не переходило з державної до приватної власності.

Розглянувши матеріали господарської справи, заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Як вбачається із змісту позовної заяви свої вимоги, позивач в обґрунтування заявлених вимог про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Стадницької сільської ради Вінницького району Вінницької області №№ 36, 39 від 24.04.2003 р. "Про реєстрацію відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності" та скасування свідоцтв про право власності на адміністративно-виробничі будівлі від 24.04.2003 р. №№ 36, 39, що видане Стадницькою сільською радою Вінницького району Вінницької області в частині оформлення права власності на будинок їдальні, літ."А" площею 746,2 кв.м. та лікувально-профілактичний пункт, літ."Б", площею 739,6 кв.м, які знаходилися у с. Стадниця, вул. Промислова, 5 зазначає, що зазначені об'єкти соціально-побутового призначення не увійшли до статутного фонду при приватизації ВАТ "Південьзахідшляхбуд", залившись в державній власності та були лише передані в безоплатне користування, з огляду на що до акціонерного товариства не перейшло та у нього не виникло право власності на дане нерухоме майно за наслідками такої передачі.

На підтвердження своїх доводів позивачем надано суду для огляду матеріали приватизаційної справи № 37 АТ 1993 Підприємство "Трест по будівництву і реконструкції автомобільних шляхів "Вінницяшляхбуд".

Відповідач у поданій до суду листі вих. № 267 від 27.10.2017 р. (вх. № 06-52/10310/17 від 30.10.2017 р. та поясненнях по справі вих. № 303 від 12.12.2017 р. стосовно позиції відносно даного позову зазначив, що останній може бути задоволено у разі достатності доказів, що майно належить державі та не переходило з державної до приватної власності.

Третя особа - Публічне акціонерне товариство "Південьзахідшляхбуд" в усних поясненнях по суті спору заперечував проти позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області та просив суд відмовити в його задоволенні в повному обсязі з мотивів наведених представником третьої особи - ПАТ "Державний ощадний банк України".

Третя особа - Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" у наданих до суду письмових поясненнях щодо заявлених позовних вимог вих. 55/2-05/1-1904 від 11.12.2017 р. вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, окрім іншого, зазнаючи, що на підтвердження законності набуття відповідачем права власності на спірне майно свідчить той факт, що зміни до ч. 2 ст. 24 ЗУ "По приватизацію", відповідно до яких господарському товариству об'єкти приватизації можуть передаватися безоплатно без права продажу - безоплатна передача законодавцем визначається вже як передача в користування без зміни форми власності, - внесені лише Законом від 19.02.1997 р. № 89/97-ВР "Про внесення змін до Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств".

Оскільки в даному випадку приватизація відбулася до 1997 року, то на законодавчому рівні при приватизації майна надавалась пільга для товариства покупців, створеного працівниками підприємства згідно зі ст. 8 Закону "Про приватизацію", яке стало власником свого підприємства і тому такі об'єкти переходили у власність товариства.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів, оглянутих матеріалів приватизаційної справи № 37 АТ 1993 Підприємство "Трест по будівництву і реконструкції автомобільних шляхів "Вінницяшляхбуд", слідує, 19.01.1993 р. члени трудового колективу Трест по будівництву і реконструкції автомобільних шляхів "Вінницяшляхбуд" звернулися до Фонду державного майна України із заявою від 18.01.1993 р. на приватизацію майна підприємства.

25.02.1993 р. наказом Фонду державного майна України № 9-ДП видано дозвіл на приватизацію об'єктів згідно поданих заяв на приватизацію, що зареєстровані у Фонді державного майна України, зокрема, Трест по будівництву і реконструкції автомобільних шляхів (юридична адреса: 286016, м. Вінниця, вул.. 40-річчя Перемоги, 27).

26.05.1993 р. наказом Фонду державного майна України № 63-ІК створено інвентаризаційну комісію для проведення інвентаризації майна ДП - тресту "Вінницяшляхбуд".

За результатами проведення інвентаризації майна зазначеного підприємства складено протокол засідання інвентаризаційної комісії від 27.07.1993 р. При цьому згідно довідки залишкова вартість соціально-побутових об'єктів, що знаходяться на балансі тресту "Вінницяшляхбуд" складає 6 108 тис. крб., з яких: лікувально-профілактичний пункт м. Вінниця - 2 761 тис крб. та будинок їдальні м. Вінниця - 1 203 тис. крб.

Згідно акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу, затвердженого головою Фонду державного майна України 16.08.1993 р., вартість цілісного майнового комплексу складає 505 457 тис. крб. При цьому вилучення вартості майна становить 86 655 тис. крб., з яких майно для якого встановлено пільги 6 108 тис. крб.

В той же час визначено, що вартість майна яке підлягає приватизації становить 418 802 тис. крб.

16.08.1993 р. наказом Голови Фонду Державного майна України затверджено план приватизації державного підприємства "Трест по будівництву і реконструкції автомобільних шляхів "Вінницяшляхбуд", яким визначено порядок приватизації зазначеного підприємства, шляхом перетворення його в акціонерне товариство відкритого типу та продаж акцій товариству покупців тресту, фізичним юридичним особам на загальну суму 418 802 тис. карбованців.

У розділі 4 вказаного Плану приватизації встановлено, що вартість цілісного майнового комплексу станом на 01.07.1993 р. становить 505 457 тис. крб., у тому числі вартість об'єктів соціально-побутового призначення - 86 655 тис. крб., тоді як вартість об'єкту приватизації без об'єктів соціально-побутового призначення станом на 01.07.1993 р. становить 418 802 тис. крб.

Крім того пунктом 7.5.3. Плану приватизації визначено, що об'єкти соціально-культурного та побутового призначення безоплатно передаються товариству покупців, створеному робітниками треста після купівлі ними не менше ніж 51 % акцій зазначеного акціонерного товариства.

Відповідно до наказу Фонду державного майна України від 17.08.1993 р. за № 37-АТ створено відкрите акціонерне товариство "Південьзахідшляхбуд", шляхом перетворення державного підприємства - тресту по будівництву і реконструкції автомобільних шляхів "Вінницяшляхбуд".

26.08.1993 р. головою фонду Державного майна України затверджено статут акціонерного товариства "Південьзахідшляхбуд", пунктом 7.1. якого визначено, що статутний фонд акціонерного товариства становить 418 802 крб.

Листом вих. № 10-11-4907 від 10.12.1993 р. Фондом державного майна України адресованим голові правління АТ "Південьзахідшляхбуд" повідомлено останнього, Фонд державного майна України, враховуючи, що акціонерним товариством "Південьзахідшляхбуд" станом на 03.08.1993 р. не було зареєстровано випуск акцій в Мінфіні України України і фактично не здійснено на сьогодні їх випуск, не заперечує проти змін розміру статутного фонду з урахуванням проведеної індексації основних фондів згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.1993 р. № 598 "Про проведення індексації основних фондів у народному господарству України.

27.12.1993 р. комісією по реформуванню Статутного фонду акціонерного товариства "Південьзахідшляхбуд" за результатами розгляду індексації балансової вартості основних фондів та їх зносу складено протокол № 1 відповідно до якого загальна сума індексації уточнена комісією складає 5 086 819 тис. крб., відновлена вартість основних фондів 5 437 700 тис. крб. При цьому зі складу основних фондів відновлена вартість майна для якого встановлено пільги складає 123 766 тис. крб.

Згідно довідки (додаток № 2 до протоколу комісії від 27.12.1993 р.) залишкова вартість соціально-побутових об'єктів, що знаходяться на балансі тресту "Вінницяшляхбуд" становить 123 776 тис. крб.

Згідно акту оцінки вартості цілісного майнового комплексу Тресту по будівництву і реконструкції автомобільних шляхів "Вінницяшляхбуд", затвердженого заступником голови Фонду державного майна України 04.01.1994 р., загальна вартість цілісного майнового комплексу складає 8 136 916 тис. крб., у тому числі вартість майна, що підлягає вилученню 242 876 тис. крб., зокрема майно: для якого встановлено пільги на суму 123 776 тис. крб.; для якого органом приватизації встановлено особливий режим приватизації на суму 119 100 тис. крб.

Також, пунктами 16 та 17 зазначеного акту оцінки вартості визначено, що вартість державного майна, що підлягає приватизації та розмір статутного фонду акціонерного товариства становить 7 894 040 тис. крб.

20.01.1994 р. наказом Фонду державного майна України № 43 внесено зміни до статуту АТ "Південьзахідшляхбуд", визначивши, що статутний фонд АТ "Південьзахідшляхбуд" становить 7 894 040 тис. крб.

Згідно сертифікату АТ "Південьзахідшляхбуд" № 003000 виданого Фонду державного майна України, що він є власником іменних акцій АТ "Південьзахідшляхбуд" статутний фонд якого становить 7 894 040 000 крб.

За результатами проведеного продажу акцій ВАТ "Південьзахідшляхбуд" (код ЄДРПОУ - 03149841) на підставі акту передачі майна державного підприємства від 03.08.1995 р., складеного виконуючим обов'язки заступника голови Фонду державного майна України та головою правління акціонерного товариства "Південьзахідшляхбуд", підтверджено передачу шляхом акціонування державного майна на загальну вартість (станом на 01.09.1993 р.) 7 894 040 тис. крб.

Крім того, передано об'єкти соціально-культурного та побутового призначення загальною залишковою вартістю 123 776 тис. крб., в тому числі: лікувально-профілактичний пункт, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Промислова, 1, залишкова балансова вартість якого 67 868 тис. крб.; їдальня на 100 місць, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул.. Промислова, 1 залишкова вартість якого 45 241 тис. грн.

У період з 2005 по 2011 р.р ВАТ "Південьзахідшляхбуд" та з 2012 по 2014 р.р. ПАТ "Південьзахідшляхбуд" проводилась інвентаризація державного майна, яке не увійшло до статутного фонду ВАТ "Південьзахідшляхбуд", про що складено та підписано відповідні протоколи та інвентаризаційні описи, згідно яких визначено перелік державного майна, яке не увійшло до статутного фонду при приватизації ВАТ "Південьзахідшляхбуд" (майно для якого встановлено пільги), зокрема: лікувально-профілактичний пункт, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Промислова, 1, інвентаризаційний № 2-074, рік введення в експлуатацію 1985 р. та їдальня на 100 місць, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул.. Промислова, 1, інвентаризаційний № 5-200, рік введення в експлуатацію 1982.

24.04.2003 р. рішеннями виконавчого комітету Стадницької сільської ради Вінницького району Вінницької області "Про реєстрацію відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності" № 36 та № 39 оформлено право власності відкритому акціонерному товариству "Південьзахідшляхбуд" на виробничі бази, що знаходяться на землях Стадницької сільської ради за адресою с. Стадниця, вул.. Промислова, 5, зокрема, на будинок їдальні - 746,2 м2 та лікувально-профілактичний пункт - 739,65 м2.

Цього ж дня, виконавчим комітетом Стадницької селищної ради видано відкритому акціонерному товариству "Південьзахідшляхбуд" свідоцтва про право власності на зазначені об'єкти нерухомого майна: будинок їдальні та лікувально-профілактичний пункт.

Вказані об'єкти нерухомого майна в подальшому були зареєстровані ВАТ "Південьзахідшляхбуд" у встановленому законом порядку про що у справі наявні реєстрацій посвідчення та інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державно реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Правові, економічні та організаційні основи приватизації державного майна та майна, що належить Автономній Республіці Крим, з метою створення багатоукладної соціально орієнтованої ринкової економіки України визначені в Законі України "Про приватизацію державного майна".

Згідно ст. 1 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) приватизація майна державних підприємств України (надалі - приватизація) - це відчуження майна, що перебуває у загальнодержавній, республіканській (Республіки Крим) і комунальній власності, на користь фізичних та недержавних юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 цього ж Закону (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) до об'єктів державної власності, що підлягають приватизації, належать: майно підприємств, цехів, виробництв, дільниць, інших підрозділів, що виділяються в самостійні підприємства і є єдиними (цілісними) майновими комплексами; незавершене будівництво; частки (паї, акції), що належать державі у майні господарських товариств та інших об'єднань.

Статтею 11 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" визначено порядок приватизації державного майна, який передбачає: подання заяви про приватизацію майна державного підприємства або окремих його часток; розгляд заяви і прийняття рішення про приватизацію об'єкта; опублікування інформації про прийняття рішення про приватизацію об'єкта і створення відповідної комісії по приватизації; затвердження плану приватизації майна державного підприємства і його реалізацію.

Частиною 2 ст. 24 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що товариству покупців, створеному працівниками підприємства згідно з статтею 8 цього Закону, яке стало власником свого підприємства в результаті викупу підприємства, купівлі його на аукціоні, за конкурсом, придбання 51 і більше відсотків акцій, за його згодою відповідний державний орган приватизації безоплатно передає об'єкти соціально-побутового призначення, створені за рахунок коштів фонду соціального розвитку (аналогічних фондів) зазначеного підприємства із зменшенням ціни, за яку було придбано майно підприємства, на суму початкової ціни зазначеного майна. Ці пільги поширюються на викуп державного майна орендними підприємствами.

У своєму Інструктивному листі № 10-25-2822 від 06.03.2003 року Фондом державного майна України зазначено, що безоплатна передача, яка визначена статтею 24 Закону України "Про приватизацію державного майна", не є відчуженням зазначеного майна, а є підставою для передачі об'єктів соціально-побутового призначення в безоплатне користування.

Отже, чинними на момент виникнення спірних відносин положеннями ст. 24 Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" передбачались пільги при приватизації майна державних підприємств, що полягала у безоплатній передачі у користування об'єктів соціально-побутового призначення при викупі державного майна.

Судом за результати дослідження умов плану приватизації державного підприємства - тресту по будівництву і реконструкції автомобільних шляхів "Вінницяшляхбуд" встановлено, що об'єкти соціально-побутового призначення, серед яких спірні об'єкти нерухомого майна, не увійшли ні до складу майна, що підлягало приватизації, ні до майна, яке було власністю зазначеного підприємства.

При цьому розділом 4 вказаного вище плану приватизації встановлено, що вартість об'єкту приватизації без об'єктів соціально-побутового призначення станом на 01.07.1993 р. становить 418 802 тис. крб.

Зазначене безпосередньо також підтверджується актом оцінки вартості цілісного майнового комплексу, затвердженим головою Фонду державного майна України 16.08.1993 р., відповідно до якого вартість цілісного майнового комплексу складає 505 457 тис. крб. При цьому вилучення вартості майна становить 86 655 тис. крб., з яких майно для якого встановлено пільги 6 108 тис. крб. В той же час визначено, що вартість майна яке підлягає приватизації становить 418 802 тис. крб.

Крім того, згідно із п. 7.1. Статуту акціонерного товариства "Південьзахідшляхбуд", створеного відповідно до наказу Фонду державного майна України від 17.08.1993 р. за № 37-АТ шляхом перетворення державного підприємства - тресту по будівництву і реконструкції автомобільних шляхів "Вінницяшляхбуд", статутний фонд акціонерного товариства становить 418 802 крб.

В той же час, актом оцінки вартості цілісного майнового комплексу Тресту по будівництву і реконструкції автомобільних шляхів "Вінницяшляхбуд", затвердженого заступником голови Фонду державного майна України 04.01.1994 р., проведеної за результатами індексації майна тресту, визначено загальна вартість цілісного майнового комплексу складає 8 136 916 тис. крб., у тому числі вартість майна, що підлягає вилученню 242 876 тис. крб., зокрема майно: для якого встановлено пільги на суму 123 776 тис. крб.; для якого органом приватизації встановлено особливий режим приватизації на суму 119 100 тис. крб.

При цьому, пунктами 16 та 17 зазначеного акту оцінки вартості встановлено, що вартість державного майна, що підлягає приватизації та розмір статутного фонду акціонерного товариства становить 7 894 040 тис. крб.

Наказом Фонду державного майна України № 43 від 20.01.1994 р. внесено зміни до статуту АТ "Південьзахідшляхбуд", визначивши, що статутний фонд АТ "Південьзахідшляхбуд" становить 7 894 040 тис. крб.

Окрім того в матеріалах справи містяться Інвентаризаційні описи, складенні за результатами інвентаризації майна ВАТ "Південьзахідшляхбуд", згідно яких визначено перелік державного майна, яке не увійшло до статутного фонду при приватизації ВАТ "Південьзахідшляхбуд" (майно для якого встановлено пільги), серед яких лікувально-профілактичний пункт та ідеальна на 100 чоловік, що знаходяться за адресою: м. Вінниця, вул. Промислова, 1.

Таким чином сукупність встановлених обставин справи та наявних в ній доказів переконливо свідчить про те, що соціально-побутові об'єкти нерухомого майна: лікувально-профілактичний пункт та ідеальна на 100 чоловік, що знаходяться за адресою: м. Вінниця, вул. Промислова, 1 не увійшли до статутного фонду ВАТ "Південьзахідшляхбуд", залишившись в державній власності та були передані лише у безоплатне користування акціонерного товариства, в зв'язку з чим у нього не виникло право власності на дане нерухоме майно за результатами такої передачі.

Аналогічна позиція стосовно передачі в користування об'єктів соціального-побутового призначення, у зв'язку із їх не включенням до статутного фонду підприємства при приватизації, викладена у постанові Верховного Суду України від 14.10.2014 р. у справі № 3-134гс14.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принципи верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Частиною 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

При прийнятті актів як нормативного, так і ненормативного (індивідуального характеру) державний чи інший орган повинен бути на це уповноважений, діяти в межах наданої йому компетенції.

Вказана норма, в першу чергу, закріплена Конституцією України, у ч. 2 ст. 19 Конституції України згідно якої органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, у справах щодо оскарження рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування суд повинен перевірити чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, пропорційно, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналогічна правова позиція викладена в роз'ясненнях президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 р. № 02-5/35 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів", пунктом 2 яких передбачено, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

У відповідності до ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими Законами до їх відання.

Статтею 11 вказаного Закону визначено, що виконавчими органами сільських, селищних, міських рад є їх комітети, відділи, управління та інші виконавчі органи, які відповідно до ст. 5 цього Закону входять в систему органів місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчий комітет сільської, селищної, міської ради в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

За приписами ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Підставами для визнання акта незаконним (недійсним) є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта незаконним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

З огляду на вказане, рішення виконавчого комітету виконавчого комітету Стадницької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 24.04.2003 р. № 36 та № 38 "Про реєстрацію відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності" прийняті без дотримання вимог чинного на час його винесення законодавства, чим порушено права та охоронювані законом інтереси держави України в особі Фонду державного майна України.

Таким чином, вказану вимогу позивача суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсними свідоцтв про право власності на адміністративно-виробничі будівлі від 24.04.2003 р. № 36 та № 38, що видані Стадницькою сільською радою Вінницького району Вінницької області в частині оформлення права власності на будинок їдальні, літ."А" площею 746,2 кв.м. та лікувально-профілактичний пункт, літ."Б", площею 739,6 кв.м., які знаходилися у с.Стадниця, вул.Промислова, 5 суд зазначає наступне.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України передбачене право звернення підприємств, установ, організацій та фізичних осіб підприємців до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, з правового аналізу вказаних вище норм вбачається, що позивач повинен довести наявність у нього права, яке порушується внаслідок видачі спірних свідоцтв.

Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вимоги про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно як документа, яким оформлено право власності, відповідають такому способу захисту цивільних прав та інтересів, передбаченому статтею 16 Цивільного кодексу України, як відновлення становища, що існувало до порушення.

Саме у такий спосіб порушене право власності позивача на спірне майно, в разі його наявності може бути захищено з метою відновлення становища, що існувало до порушення права.

Окрім того, свідоцтво про право власності є правовстановлюючим документом, на підставі якого здійснюється державна реєстрація права власності, а тому як окремий спосіб захисту поновлення порушених прав у судовому порядку, може бути предметом розгляду в господарських судах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.09.2015 р. у справі № 3-553гс15.

При цьому судом враховуються положення п. 6 ч. 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" згідно якої державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката.

Оскільки спірне свідоцтво про право власності на нерухоме майно не є правочином чи актом органу місцевого самоврядування, а є документом, яким на підставі рішення органу місцевого самоврядування лише оформлюється (підтверджується) право власності, його наслідком не є виникнення, зміна чи припинення правовідносин, у зв'язку з чим питання правомірності видачі та дії цього свідоцтва безпосередньо залежить від законності такого рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого таке свідоцтво видане.

Таким чином, позовна вимога щодо скасування свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих Виконавчим комітетом Стадницької сільської ради є похідною від вимоги про визнання недійсними рішень виконавчого комітету Стадницької сільської ради від 24.04.2003 р. № 36 та № 38 "Про реєстрацію відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності", оскільки вказані свідоцтва видано на підставі зазначених рішень та не може відповідати вимогам закону за умови невідповідності вимогам закону самого рішення органу місцевого самоврядування.

Отже, враховуючи встановлення незаконності набуття ВАТ "Південьзахідшляхбуд" права власності на об'єкти державного майна, що мало наслідком прийняття в цій частинні Стадницькою сільською радою незаконних рішень та противоправне вибуття об'єктів нерухомого майна з власності держави та порушення у зв'язку із вказаним законних інтересів останньої, оскаржувані свідоцтва підлягають скасуванню.

З огляду на вищевикладене в своїй сукупності, заявлені Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Вінницькій області позовні вимоги є правомірними та обґрунтованим, такими, що підлягають задоволенню судом у повному обсязі.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

За вказаних вище обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову Регіонального відділення фонду державного майна по Вінницькій області в повному обсязі.

Заперечення третьої особи - ПАТ "Державний ощадний банк України" стосовно позову судом оцінюються критично та не беруться до уваги, оскільки є юридично неспроможними та спростовуються встановленим обставинами справи. При цьому посилання третьої особи - ПАТ "Державний ощадний банк України" у своїх письмових поясненнях щодо позову на практику Верховного Судом України судом залишається поза увагою, оскільки зазначена практика касаційного суду стосується об'єктів житлового фонду, приватизація яких передбачена окремими спеціальними законодавчими актами, а відтак спірні правовідносини у даній справі не є тотожними.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

12.12.2017 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 27, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним рішення виконавчого комітету Стадницької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 24.04.2003 р. № 36 "Про реєстрацію відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності" та скасувати свідоцтво про право власності на адміністративно-виробничі будівлі від 24.04.2003 р. № 36, що видане Стадницькою сільською радою Вінницького району Вінницької області в частині оформлення права власності на будинок їдальні, літ."А" площею 746,2 кв.м., який знаходився у с. Стадниця, вул. Промислова, 5.

3. Визнати недійсним рішення виконавчого комітету Стадницької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 24.04.2003 р. № 39 "Про реєстрацію відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності" та скасувати свідоцтво про право власності на адміністративно-виробничі будівлі від 24.04.2003 р. № 39, що видане Стадницькою сільською радою Вінницького району Вінницької області в частині оформлення права власності на лікувально-профілактичний пункт, літ."Б", площею 739,6 кв.м., який знаходився у с.Стадниця, вул.Промислова, 5.

4. Стягнути з Стадницької сільської ради Вінницького району Вінницької області, вул.. Шевченка, 2, с. Стадниця, Вінницький район, Вінницька область, 23241 (ідентифікаційний код - 04329984) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області, вул.Гоголя, 10, м. Вінниця, 21018 (ідентифікаційний код - 13327990) - 3 200 грн 00 коп. відшкодування витрат по сплаті судового збору.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18 грудня 2017 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 1 прим.:

1 - до справи.