ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2017 р.Справа № 5023/3905/12

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Кучко А.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця Василевського Віктора Яковича, м. Харків
до Державного підприємства "Південна залізниця" в о. ВП "Харків-сортувальна колійна машинна станція № 131", м. Харків 3-я особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ФО ОСОБА_2; за участю Харківської міжрайонної прокуратури з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері
про зобов'язання вчинити певні дії
за участю представників:

позивача - Яценко А.О., довіреність №87 від 29.01.2016;

відповідача - Гараєва О.С., довіреність №3361 від 30.10.2017;

третьої особи - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець Василевський В.Я. (далі-позивач) звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить суд зобов`язати Державне підприємство "Південна залізниця" в.о. ВП "Харків-сортувальна колійна машинна станція № 131" (далі-відповідач) повернути в натурі позивачу товар, що передавався за договором відповідального зберігання №0096ХР від 23.09.2011 року, а саме: рельсошпальну решітку РШР 50 на залізобетонній шпалі перебрану зі зносом не більше 2мм у кількості 65 секцій по 25 погонних метрів кожна на загальну суму 1000000,00 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 14.11.2012 року по справі №5023/3905/12 позовні вимоги були задоволенні.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.12.2012 року рішення господарського суду Харківської області від 14.11.2012 року по справі №5023/3905/12 було залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.12.2012 року і рішення господарського суду Харківської області від 14.11.2012 року по справі №5023/3905/12 було скасовано та справу передано для нового розгляду до господарського суду Харківської області.

Відповідно до витягу з автоматизованої системи документообігу суду від 26.01.2017 року справу було призначено до розгляду судді Сальнікова Г.І.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27 травня 2013 року було зупинено провадження у справі №5023/3905/12 до розгляду Харківським апеляційним господарським судом пов'язаної справи №5023/5027/12.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.04.2015 року провадження у справі №5023/3905/12 було зупинено до розгляду Харківським апеляційним господарським судом пов'язаної справи №5023/5027/12, зобов'язано сторони повідомити господарський суд про результати розгляду справи №5023/3905/12 за позовом Державного підприємства "Південна залізниця" до ФОП Василевського В.Я. про визнання недійсним договору відповідального зберігання №0096ХР від 23.09.2011 року.

Враховуючи те, що тривале зупинення провадження у справі не сприяє дотриманню права на розгляд справи упродовж розумного строку як того вимагає ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ухвалою господарського суду Харківської області від 01.12.2017 провадження у справі № 5023/3905/12 поновлено та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 12.12.2017 р. о 12:00год.

12.12.2017 через канцелярію суду, через канцелярію суду від відповідача надійшли пояснення по справі (вх. №41494), які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

12.12.2017 через канцелярію суду, до матеріалів справи від позивача надійшли письмові пояснення по справі (вх. №41493), які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

Позивач в призначене судове засідання 12.12.2012 з'явився, заявлені позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та наданих письмових поясненнях, наполягав на задоволенні позову.

Відповідач в призначене судове засідання 12.12.2012 з'явився, проти заявлених позовних вимог заперечив повністю з підстав, викладених у наданих поясненнях по справі.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

У судовому засіданні 12.12.2017 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, врахувавши вказівки Вищого господарського суду, викладені в постанові від 28.03.2013 по справі № 5023/3905/12, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заявлені позовні вимоги та заперечення проти них, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду даної справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Звертаючись з позовом до господарського суду Харківської області, ФО-П Василевський В.Я. посилався на те, що 23.09.11 між Приватним підприємцем Василевським Віктором Яковичем - поклажодавцем та Харків - сортувальною колійною машинною станцією № 131 - зберігачем, укладено договір відповідального зберігання № 0096ХР, за умовами якого поклажодавець передав, а зберігач прийняв на відповідальне зберігання товар, що належить поклажодавцеві на праві власності за договором купівлі - продажу від 20.09.11 №20/09, а саме - рельсошпальну решітку РШР 50 на залізобетонній шпалі перебрану зі зносом не більше 2 мм у кількості 65 секцій по 25 погонних метрів кожна, на загальну суму 1 000 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено про те, що зазначений товар належить поклажодавцеві на праві власності за договором купівлі-продажу № 20/09 від 20.09.2011 року, укладеним між ФО-П Василевським В.Я. та ПВКП «Політехком».

При цьому, позивачем зазначено про те, що передача зберігачеві вищезазначеного товару поклажодавцем підтверджується актом приймання-передачі від 23.09.2011 р. - додаток № 1 до договору відповідального зберігання № 0096ХР від 23.09.2011 р., та накладною № ОКС-000001 від 23.09.2011 р. - додаток № 2 до договору відповідального зберігання № 0096ХР від 23.09.2011р.

Порядок взаєморозрахунків за договором передбачено розділом 5, згідно з п.5.2. якого поклажодавець здійснює оплату на розрахунковий рахунок зберігача не пізніше 10 календарних днів після підписання акту повернення товару зі зберігання по розрахунку згідно з п.5.1. виставленого зберігачем.

Позивачем вказано на умови пункту 3.5. договору, згідно якого поклажодавець має право у будь-який час витребувати у зберігача повернення майна, а зберігач зобов'язаний повернути його на першу вимогу, не залежно від строку дії договору та терміну зберігання майна.

23 липня 2012 р. поклажодавцем направлявся зберігачеві лист - претензія від 20.07.2012р. (т.1 а.с. 29-32) про повернення зі зберігання товару, переданого за договором відповідального зберігання № 0096ХР від 23.09.2011 р., з проханням письмово повідомити поклажодавця - ФО-П Василевського В.Я. про дату та час, коли буде можливо здійснити огляд товару для його оцінки, розрахунку вартості вивезення та отримати товар в натурі. Відповіді на зазначений лист - претензію також ФО-П Василевським В.Я. не отримано, що стало підставою для звернення з даним позовом до господарського суду.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, врахувавши вказівки, викладені в постанові Вищого господарського суду України від 28.03.2013 № 5023/3905/12, господарський суд вважає, що позовні вимоги Фізичної особи підприємця Василевського Віктора Яковича задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Предметом даного спору у справі № 5023/3905/12 є вимога Приватного підприємця Василевського Віктора Яковича до Державного підприємства "Південна залізниця" в особі відокремленого підрозділу "Харків - сортувальна колійна машинна станція №131" про зобов`язання відповідача повернути рельсошпальну решітку РШР 50 на залізобетонній шпалі перебрану зі зносом не більше 2 мм у кількості 65 секцій по 25 погонних метрів кожна на загальну суму 1 000 000,00 грн.

Таким чином, враховуючи вимоги даного позову, предметом доказування у цій справі є встановлення судом, зокрема, факту наявності між сторонами у спорі договірних відносин зі зберігання, відповідність договору вимогам законодавства, факту передачі поклажодавцем майна на зберігання та приймання його зберігачем; виконання чи невиконання відповідачем зобов'язань з повернення цього майна.

Відповідно до приписів статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За приписами статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з приписами статті 936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона, зберігач, зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною, поклажодавцем, і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до вимог ст. 937 Цивільного кодексу України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу.

Приписами статті 202 Цивільного кодексу України, встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною, сторонами. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Судом ретельно досліджено обставини справи, виходячи із наявних матеріалів справи та з'ясовано, що спірне майно має такі розміри, котрі унеможливлюють переміщення їх без спеціальної техніки, тому необхідно з'ясувати у який спосіб позивач доставляв на зберігання (якщо доставляв) предмет договору.

При цьому, позивач зазначає та стверджує, що відбувалось попереднє демонстрування вказаного товару, перед його придбанням позивачем - яке було здійснено за місцезнаходженням цієї РШР- 50, на території бази Артемівка КМС-131 представникам позивача, тому позивачем вказано, що зазначене демонстрування було здійснено з відома та без будь-яких заперечень з боку представників КМС-131.

Позивач також зазначає про те, що відповідач у наданих інвентаризаційних описах визнав наявність у КМС-131 станом на 01.10.2011р. рейкошпальної решітки РШР-50 в обсязі, який значно перевищує обсяг, наданий на відповідальне зберігання, що, на думку позивача, також підтверджує реальність знаходження цього майна на момент його огляду представниками позивача.

Проте вищевказані доводи позивача не доводять факту передачі поклажодавцем майна на зберігання та приймання його зберігачем, тому вони у відповідності статті 33 ГПК України при розгляді даної справи судом не приймаються судом .

Суд також не приймає доводи відповідача, які зводяться до не чинності правочину, що не є предметом даного спору.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи норми ст. 49 ГПК України, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34, 43, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.12.2017 р.

Суддя Г.І. Сальнікова