ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.12.2017 Справа № 904/9857/17

За позовом публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Дніпропетровської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (м. Дніпро)

до Управління соціального захисту населення адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради (м. Кам'янське, Дніпропетровська область)

про стягнення заборгованості 167903,51грн

Суддя: Татарчук В.О.

Секретар судового засідання: Нечепоренко Є.А.

Представники:

від позивача: Скороход А.О., дов. № 1023 від 12.12.2016

від відповідача: Богата М.М., дов. № 2456 від 21.06.2017

Суть спору:

Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Дніпропетровської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» звернулось з позовом до Управління соціального захисту населення адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради про стягнення 167903,51грн заборгованості на фінансування пільг, пов'язаних з наданням телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором про надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення та проведення розрахунків за надані пільги №112 від 30.12.2015 щодо своєчасної та повної оплати наданих послуг.

Відповідач заперечує проти позову з посиланням на те, що в Законі України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» не передбачені видатки у вигляді субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв'язку. Позивачем безпідставно нараховано 390,43грн, оскільки було відсутнє право на пільги та мала місце смерть громадян пільгової категорії.

Також, відповідач просить звільнити його від сплати судового збору із посиланням на те, що структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій на які покладено завдання щодо вирішення питань соціального захисту населення мають пільги щодо сплати судового збору.

В судовому засіданні 12.12.2017 були оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд -

встановив:

30.12.2015 між ПАТ «Укртелеком» (постачальник) та Управлінням соціального захисту населення Заводського району (платник) був укладений договір №112 про надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення та проведення розрахунків за надані пільги.

Предметом цього договору є відносини сторін щодо фінансування пільг, пов'язаних з наданням телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення (п. 1.1 договору).

Пунктом 1.2 договору передбачено, що постачальник здійснює надання телекомунікаційних послуг громадянам, які мають відповідні пільги, а платник здійснює фінансування пільг, відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України, Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», та проводить розрахунки за надані пільги в межах своїх кошторисних призначень.

Відповідно до п. 2.1 договору постачальник зобов'язується:

2.1.1. Надавати населенню обумовлені законодавством України пільги на оплату телекомунікаційних послуг відповідно до затверджених тарифів і в обсязі передбаченим платником у кошторисі доходів і видатків на фінансування цих пільг.

2.1.2. Щомісяця надавати у відділ персоніфікованого обліку пільговиків платника:

- до 10 числа місяця, що настає за звітним, надавати на електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих громадянам пільгових категорій у минулому місяці, згідно з формою « 2-пільга» встановленою п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року № 117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» (зі змінами) (надалі - Єдиний реєстр);

- 20 числа місяця, що настає за звітним, надавати відомості про фактично надані послуги на паперових носіях;

- до 06 числа місяця, другого за звітним, складати акти звіряння сум заборгованості по наданим послугам зв'язку за станом на 1 число місяця, що передує звітному.

Суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з таких підстав.

Пунктами 1, 6 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Соціальні пільги на отримання телекомунікаційних послуг для ряду категорій громадян встановлено законами України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про прокуратуру», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

За приписами частини 3 статті 63 Закону України «Про телекомунікації» телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Загальні засади фінансування витрат, пов'язаних з наданням пільг на підставі вищевказаних законів, визначено безпосередньо у даних законах, зокрема:

- у статті 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вказано, що фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів;

- у статті 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» вказано, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством;

- у статті 9 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» вказано, що витрати, пов'язані з реалізацією цього Закону, здійснюються за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством;

- у статті 23 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вказано, що фінансове забезпечення витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Вказані норми законів закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

За період з січня по грудень 2016 року позивач надав телекомунікаційні послуги пільговим категоріям населення, які проживають у Заводському районі м. Кам'янське на загальну суму 167903,51грн, що підтверджується розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг за період з 01.01.2016 по 31.12.2016.

Також, щомісячно позивач надавав відповідачу звіти форми 2-пільга.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Позивач звертався до відповідача з листом від 21.11.2016 № 121200-950 щодо необхідності відшкодування пільг з оплати послуг зв'язку.

Відповідач листами від 29.09.2016 № 3863, від 30.11.2016 № 5046 повідомив позивача про відсутність фінансування на відшкодування пільг в 2016 році.

Позивачем було направлено відповідачу вимогу від 04.09.2017 № 244 стосовно відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення Заводського району м. Кам'янське.

Однак, відповідач своїх обов'язків по відшкодуванню пільги не виконав.

Таким чином, заборгованість відповідача складає 167903,51грн.

Суд не приймає посилання відповідача на відсутність субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв'язку.

Відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від необхідності виконання зобов'язання.

Згідно з частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтями 89, 102 Бюджетного кодексу України визначено, що видатки на державні програми соціального захисту (пільги окремим категоріям громадян) здійснюються з місцевих бюджетів та проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг з послуг зв'язку за рахунок субвенцій з державного бюджету визначено постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» (далі - Порядок).

Пунктом 3 Порядку визначено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Таким чином, головним розпорядником коштів у Заводському районі м. Кам'янське є управління соціального захисту населення адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» від 04.03.2002 № 256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Окрім того, законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог законів України.

Згідно з частиною 6 статті 48 Бюджетного кодексу України зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частини 1- 4 статті 48 Бюджетного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

За змістом частини 2 статті 617 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини від 18.10.2005 у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі № 905/2358/16 та від 15.05.2012 у справі №11/446, постановах Вищого господарського суду України від 12.04.2017 у справі № 927/1039/16, від 08.08.2017 у справі №910/599/17, від 05.09.2017 у справі №908/3196/16, від 26.09.2017 у справі №921/19/17-г/14.

Посилання відповідача на розбіжність на суму 390,43грн, яка виникла внаслідок відсутності права на пільги та смерті громадян пільгової категорії, суд вважає необґрунтованим.

Пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» (далі - постанова № 117) передбачено, що підприємства та організації, що надають послуги щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою « 2-пільга».

На протязі 2016 року, відповідач отримував розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг за січень - грудень 2016 року та форму « 2-пільга». Однак, будь-яка інформація щодо розбіжностей позивачу не надавалася.

Згідно з ч. 27 п. 35 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295 (надалі - Правила), споживачі під час замовлення та/або отримання послуг мають право на несплату абонентної плати за весь час пошкодження телекомунікаційних мереж та технічних засобів, що призвело до тимчасового припинення надання послуг у разі порушення оператором, провайдером граничних строків усунення пошкодження та виникло не з вини споживачів, з дати реєстрації оператором, провайдером відповідної заяви (усної чи письмової).

Відповідно до п. 40 Правил, за ненадання або неналежне надання послуг оператор, провайдер несе перед споживачем відповідальність, в тому числі майнову, відповідно до закону та договору.

У разі не усунення пошкодження телекомунікаційної мережі, яке унеможливило доступ абонента до послуги або знизило до неприпустимих значень показники якості послуг, понад одну добу із зафіксованого моменту подання абонентом відповідної заяви абонентна плата не нараховується за весь період пошкодження, а понад п'ять діб - оператор, провайдер несе відповідальність згідно із Законом України «Про телекомунікації».

Відповідачем не надано доказів своєчасного подання позивачу заяв про відсутність права на пільги та смерть громадян пільгової категорії.

Таким чином, неналежне виконання відповідачем зобов'язань є підставою для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

З приводу клопотання відповідача про звільнення від сплати судового збору суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Враховуючи викладене, законом чітко передбачена необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору в разі задоволення позову навіть коли відповідач має пільгу по сплаті збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з управління соціального захисту населення адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради (51925 Дніпропетровська область, м. Кам'янське, проспект Свободи, 2/1, ідентифікаційний код 03192543) на користь публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (01601 м. Київ, бул. Тараса Шевченко, буд. 18, ідентифікаційний код 21560766) в особі Дніпропетровської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (49600 м. Дніпро, вул. Херсонська, буд. 26, ідентифікаційний код 25543196) 167903,51грн - основного боргу, 2518,56грн - витрат по сплаті судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено - 18.12.2017.

Суддя В.О.Татарчук

Повне рішення складено 18.12.2017