ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" грудня 2017 р. Справа № 920/986/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В. , суддя Гребенюк Н. В.,

при секретарі судового засідання Кохан Ю.В.,

за участі представників:

позивача - не зявився;

першого відповідача - ОСОБА_1, довіреність 21.11.2016 № 2955/03.02.02-17;

другого відповідача - не зявився;

третьої особи - не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 3807С/3-28) на ухвалу господарського суду Сумської області від 07 листопада 2017 року по справі № 920/986/17

за позовом Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, м. Суми,

до:

1) Управління Центр надання адміністративних послуг у м. Суми Сумської міської ради, м. Суми;

2) Державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2, м. Суми;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державна служба України з надзвичайних ситуацій, м. Київ;

про скасування рішення державного реєстратора,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 20117 року Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради звернувся до Господарського суду Сумської області з позовною заявою до Управління Центр надання адміністративних послуг у м. Суми Сумської міської ради та Державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2, в якій просить визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 17081288 від 10.11.2014 щодо реєстрації за Державною службою України з надзвичайних ситуацій права державної власності на обєкт нерухомого майна загальною площею 551,6 кв.м за адресою: м. Суми, вул. Героїв Сталінграду, 1 (зараз вул. Героїв Сумщини, 1).

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 07.11.2017 у справі № 920/986/17 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державну службу України з надзвичайних ситуацій.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 07.11.2017 у справі № 920/986/17 (суддя Спиридонова Н.О.) провадження у справі № 920/986/17 припинено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з тим, що даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Позивач - Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 13.12.2017 за вх. № 3807С/3, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Сумської області від 07.11.2017 у справі № 920/986/17, справу передати на розгляд Господарському суду Сумської області.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що для вирішення даного спору необхідно встановити, чи порушені права позивача, а відповідно, чи є позивач власником вищевказаного приміщення. Таким чином, в даному випадку спір фактично стосується оспорювання права власності на нерухоме майно, тобто цивільного права, що виключає його розгляд в порядку адміністративного судочинства.

При цьому позивач звертає увагу на те, що в постанові від 17 лютого 2015 року по справі № 21-551а14 Верховний Суду України висловив правову позицію, відповідно до якої у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки особи та такі права підтверджуються чи оформленні відповідним правовстановлюючим документом, подальше оспорювання іншою особою правомірності набуття фізичною чи юридичною особою права має вирішуватись у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Крім того, позивач звертає увагу на те, що він вже звертався з позовом до тих же відповідачів, з аналогічним предметом спору в порядку адміністративного судочинства до Ковпаківського районного суду м. Суми. При цьому постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.01.2017 по справі № 592/9117/16а судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні позову якраз з тих підстав, що спір має бути розглянуто в порядку господарського судочинства. Харківський апеляційний адміністративний суд 28.03.2017 скасував вказану постанову першої інстанції та виніс ухвалу, якою закрив провадження у справі, вказуючи на те, що даний спір є спором про цивільне право, що виключає його розгляд в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 23.11.2017 апеляційну скаргу позивача було повернуто на підставі пункту 1 статті 97 Господарського процесуального кодексу (в редакції до 15.12.2017) у звязку з неподанням заявником доказів сплати судового збору у встановленому розмірі та відмовою у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Усунувши вказані в ухвалі Харківського апеляційного господарського суду від 23.11.2017 недоліки, позивач вдруге подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 26.12.2017 о 10:30 год.

В судове засідання 26.12.2017 зявився представник першого відповідача, який в судовому засіданні та відзиві на апеляційну від 26.12.2017 № 6428/14.0112 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, оскільки вимога про оспорювання рішення державного реєстратора має розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Представник третьої особи на стороні відповідача в судове засідання не зявився, 22.12.2017 за № 13306 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, посилаючись на безпідставність вимог позивача.

Представники позивача та другого відповідача в судове засідання не зявились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень 349 та 322 від 18.12.2017.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника першого відповідача в судовому засіданні, а також розглянувши викладені в апеляційній скарзі доводи позивача та викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи представника третьої особи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вже зазначалося, Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради звернувся до Господарського суду Сумської області з позовною заявою до Управління Центр надання адміністративних послуг у м. Суми Сумської міської ради та Державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2, в якій просить визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 17081288 від 10.11.2014 щодо реєстрації за Державною службою України з надзвичайних ситуацій права державної власності на обєкт нерухомого майна загальною площею 551,6 кв.м за адресою: м. Суми, вул. Героїв Сталінграду, 1 (зараз вул. Героїв Сумщини, 1).

Місцевий господарський суд, виносячи оскаржувану ухвалу про припинення провадження у справі, виходив з того, що позивач у даній справі просить суд визнати незаконним та скасувати рішення субєкта, який здійснює повноваження у сфері державної реєстрації прав Управління Центр надання адміністративних послуг у м. Суми Сумської міської ради та державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_2 щодо реєстрації права державної власності на обєкт нерухомого майна.

Разом з цим, як зазначив місцевий господарський суд, враховуючи положення пунктів 1, 7 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

А тому, за висновком суду першої інстанції, питання про оскарження дій чи бездіяльності державного реєстратора належить до компетенції адміністративних судів і розглядаються в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком місцевого господарського суду, зважаючи на таке.

15.12.2017, відповідно до Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII, набрав чинності Господарський процесуальний кодекс України у новій редакції.

У підпункті 9 пункту 1 Перехідних Положень Господарського процесуального кодексу в редакції від 15.12.2017 зазначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, апеляційне провадження у даній справі повинне здійснюватися за правилами Господарського процесуального кодексу в редакції від 15.12.2017.

Згідно із пунктом 13 статті 20 Господарського процесуального кодексу в редакції від 15.12.2017 господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у звязку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу в редакції від 15.12.2017 суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Слід зазначити, що з набранням чинності Господарським процесуальним кодексом України у новій редакції (від 15.12.2017) така підстав для закінчення провадження без винесення судового рішення по суті спору, як непідвідомчість спору господарським судам, не змінилась, а змінився лише термін, який позначав закінчення провадження у справі без прийняття судового рішення по суті спору - замість терміну «припинення провадження у справі» введено термін «закриття провадження у справі.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом спору у даній справі є визнання незаконним та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 17081288 від 10.11.2014 щодо реєстрації за Державною службою України з надзвичайних ситуацій права державної власності на обєкт нерухомого майна загальною площею 551,6 кв.м за адресою: м. Суми, вул. Героїв Сталінграду, 1 (зараз вул. Героїв Сумщини, 1).

При цьому позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюваним актом органу державної реєстрації було незаконно зареєстровано за Державною службою України з надзвичайних ситуацій право власності на спірні обєкти нерухомості, які належать територіальній громаді м. Суми на праві комунальної власності, тоді як Державна служба України з надзвичайних ситуацій була лише балансоутримувачем вказаного майна.

Згідно з п. 1 ч. 1 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже предмет спору у даній справі за своєю правовою природою є вимогою про визнання недійсними акту, що порушує майнове право у вигляді права власності на спірне майно.

При цьому така вимога є похідною від існуючого між позивачем та Державною службою України з надзвичайних ситуацій спору про приналежність спірного майна на праві власності одному з цих субєктів господарювання, оскільки саме державна реєстрація права власності на конкретне майно надає можливість відповідному субєкту в повній мірі реалізувати свої правомочності, які складають зміст такого права: володіння, користування та розпорядження, тоді як субєкт, за яким таке право не зареєстроване, проте вважає себе власником даного майна, фактично позбавляється можливості реалізації таких правомочностей, зокрема, не може розпоряджатися таким майном у встановленому законом порядку (здійснити продаж, міну, передати в найм тощо).

Таким чином, вимоги, які складають предмет спору у даній справі, відповідають положенням пункту 13 статті 20 Господарського процесуального кодексу в редакції від 15.12.2017 щодо підвідомчості господарському суду конкретної категорії спорів.

Окрім цього слід зазначити, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про те, що даний спір містить ознаки спору, який повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

При цьому колегія суддів виходить з такого.

Визначення поняття "справа адміністративної юрисдикції" наведено у статті 3 КАС України, під якою розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією з сторін є суб'єкт, що здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Стаття 17 КАС України встановлює категорії спорів, на які поширюється компетенція адміністративних судів, щодо вирішення адміністративних справ. З господарськими спорами можуть пересікатись категорії спорів, визначені в пунктах 1, 3, 4 вказаної статті, а саме:

а) спори осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності;

б) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, а також спори з приводу укладання та виконання адміністративних договорів;

в) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

У всіх наведених категоріях спорів передбачено, що хоча б однією із сторін такого спору повинен бути суб'єкт владних повноважень.

Поняття "суб'єкт владних повноважень" визначено у статті 3 КАС України - це органи державної влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, необхідною та єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення цим суб'єктом владних управлінських функцій, при цьому ці функції повинні здійснюватись суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказаних владних управлінських функцій (щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору), то такий суб'єкт не знаходиться "при здійсненні управлінських функцій", та не має встановлених нормами КАС України необхідних ознак суб'єкта владних повноважень.

Слід зазначити, що спір у даній справі є спором щодо наявності чи відсутності підстав для реєстрації за певним субєктом цивільного майнового права - права власності, у звязку з чим даний спір є спором про право цивільне, в якому сторони правовідносин не знаходяться у відносинах влади та підпорядкування, а тому такий спір повинен розглядатися за правилами господарського, а не адміністративного судочинства.

У постанові від 17 лютого 2015 року по справі № 21-551а14 Верховний Суд України виклав правову позицію, згідно з якою у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки особи та такі права підтверджуються чи оформленні відповідним правовстановлюючим документом, подальше оспорювання іншою особою правомірності набуття фізичною чи юридичною особою права має вирішуватись у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Таку саму правову позицію Верховний Суд України виклав у постановах від 24 лютого 2015 року по справі № 21-34а15, від 16 грудня 2014 року по справі № 21-544а14, від 09 грудня 2014 року по справі № 21-308а14, від 11 листопада 2014 року по справі № 21-493а14.

Також слід зазначити, що позивач вже звертався з позовом до тих самих відповідачів з аналогічним предметом спору в порядку адміністративного судочинства до Ковпаківського районного суду м. Суми. При цьому постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.01.2017 по справі № 592/9117/16-а судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні позову якраз з тих підстав, що спір має бути розглянуто в порядку господарського судочинства. Харківський апеляційний адміністративний суд 28.03.2017 скасував вказану постанову першої інстанції та виніс ухвалу, якою закрив провадження у справі, вказуючи на те, що даний спір є спором про цивільне право, у звязку з чим він не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Разом з цим, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, повязаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (п. 36). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (п. 132).

Таким чином прийняття оскаржуваної ухвали фактично позбавляє позивача права на доступ до суду, так як із її прийняттям позивач втрачає можливість подати позов взагалі, що є недопустимим.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу, порушив норми процесуального права, а тому вказану ухвалу слід скасувати та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції відповідно до пункту 6 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України.

Судові витрати в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 129, пунктом 1 частини 1 статті 231, пунктом 6 частини 1 статті 275, пунктом 4 частини 1 статті 280, статтями 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Сумської області від 07 листопада 2017 року по справі № 920/986/17 скасувати.

Справу направити на розгляд до Господарського суду Сумської області.

Стягнути з Управління Центр надання адміністративних послуг у м. Суми Сумської міської ради (40030, м. Суми, вул. Горького, 21) на користь Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради (40009, м. Суми, вул. Садова, 33) 1600,00 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Сумської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її проголошення до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 26.12.2017.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Гребенюк Н. В.