КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2017 р. Справа№ 910/9927/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Куксова В.В.

Хрипуна О.О.

Представники:

Від ДП «КМ Техно»: Жуков Д.О., Краснокутська Т.О.

Від Державної казначейської служби України: Тимофєєва Т.М.

Від Державної служби статистики України : Панькін І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Державної казначейської служби України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.11.2017 у справі №910/9927/13 (суддя Босий В.П.)

За скаргою Дочірнього підприємства "КМ Техно"

на дії Державної казначейської служби України

у справі №910/9927/13

За позовом Дочірнього підприємства "КМ Техно"

до Державної служби статистики України

про стягнення 47 034 172,16 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2017 у справі № 910/9927/13 частково задоволено скаргу Дочірнього підприємства "КМ Техно" на дії Державної казначейської служби України, а саме: визнано неправомірними дії Державної казначейської служби України по віднесенню заборгованості Державної служби статистики України перед Дочірнім підприємством "КМ Техно" за наказом господарського суду міста Києва № 910/9927/13 від 25.09.2013 до третьої черги погашення за бюджетною програмою "Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою".

В наведеній частині ухвала місцевого суду мотивована тим, що пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" визначено черговість погашення заборгованості виключно для виконавчих документів за рішеннями суду про стягнення коштів або рішень суду, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року. Як вбачається із матеріалів справи, наказ у даній справі був виданий 25.09.2013 на виконання рішення господарського суду міста Києва від 22.07.2013, яке набрало законної сили 06.08.2013. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки рішення суду про стягнення з Державної служби статистики України на користь Дочірнього підприємства "КМ Техно" заборгованості набрало законної сили після 01.01.2013, застосування до його виконання визначеної пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" черговості - є безпідставним.

Крім того, оскаржуваною ухвалою відмовлено у задоволенні скарги Дочірнього підприємства "КМ Техно" на дії Державної казначейської служби України щодо зобов'язання Державної казначейської служби України стягнути заборгованість на користь Дочірнього підприємства "КМ Техно".

В наведеній частині ухвала місцевого суду мотивована тим, що стягнення заборгованості за рішенням суду у даній справі є діями, які в розумінні Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" належать безпосередньо до повноважень Державної казначейської служби України, підстави для зобов'язання Державної казначейської служби України стягнути заборгованість - у суду першої інстанції відсутні.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2017 у справі № 910/9927/13, Державна казначейська служба України звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на вказану ухвалу, в якій просило оскаржувану ухвалу скасувати та відмовити скаржнику у задоволенні скарги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, зроблені судом в оскаржуваній ухвалі, не відповідають обставинам справи, оскаржувана апелянтом ухвала прийнята з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апелянт вказував на те, що абзац перший пункту 3 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлює порядок подання виконавчих документів або рішень суду, виданих або ухвалених до набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (тобто, до 01.01.2013), зазначаючи, що вони подаються до органу державної виконавчої служби. При цьому, апелянт наголошує, що загальна сума виплат за всіма рішеннями, які знаходяться на виконанні за бюджетною програмою КПКВ 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою», є заборгованістю в розумінні вимог наведеного Закону. Таким чином, заборгованість за рішеннями суду, які надійшли та знаходяться на виконанні в Казначействі за бюджетною програмою КПКВ 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою», починаючи з 16.10.2013 підлягає погашенню у встановленій черговості (3 черги), а вимоги позивача правомірно віднесено до третьої черги.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/9927/13 за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.11.2017 у справі №910/9927/13 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Хрипун О.О., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.11.2017 апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.11.2017 у справі №910/9927/13 прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд призначено на 07.12.2017.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2017 розгляд справи відкладено до 13.12.2017.

11.12.2017 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Державної служби статистики надійшли письмові пояснення по справі, в яких наголошував на тому, що пункт 3 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлює порядок подання виконавчих документів або рішень суду, виданих або ухвалених до набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (тобто до 01.01.2013), зазначаючи, що вони подаються до органу державної виконавчої служби.

Розпорядженням начальника відділу забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від 12.12.2017, у зв'язку з перебуванням судді Гончарова С.А., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, відповідно до підпунктів до п.2.3.25, 2.3.49 п.2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний авторозподіл справи №910/9927/13.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 12.12.2017 для розгляду справи №910/9927/13 за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.11.2017 сформовано колегію суддів у складі: Станік С.Р. (головуючий суддя), судді: Хрипун О.О. та Куксов В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 справу №910/9927/13 прийнято до провадження колегії суддів у складі: Станік С.Р. (головуючий суддя), судді: Хрипун О.О. та Куксов В.В., розгляд вирішено здійснити в раніше призначеному судовому засіданні 13.12.2017.

Представник Державної казначейської служби України в судовому засіданні 13.12.2017 підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції оскаржувану ухвалу скасувати та відмовити скаржнику у задоволенні скарги у повному обсязі.

Представник Дочірнього підприємства "КМ Техно" в судовому засіданні 13.12.2017 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, як таку, що винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Представник Державної служби статистики України в судовому засіданні 13.12.2017 підтримав доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України, просив суд апеляційної інстанції оскаржувану ухвалу скасувати та відмовити скаржнику у задоволенні скарги у повному обсязі.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Дослідивши матеріали справи, враховуючи явку в судове засідання представників сторін, в матеріалах справи наявний обсяг документів для розгляду справи за апеляційною скаргою, а тому судова колегія вважає можливим розглянути апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.11.2017 у справі №910/9927/13 у даному судовому засіданні.

Частиною п'ятою статті 106 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала місцевого господарського суду має бути залишена без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи, рішенням господарського суду міста Києва від 22.07.2013, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2014, позовні вимоги задовольнити повністю, стягнуто з Державної служби статистики України на користь Дочірнього підприємства "КМ Техно" заборгованість у розмірі 43 551 242,04 грн., пеню у розмірі 2 902 215,41 грн., 3% річних у розмірі 580 714,71 грн. та судовий збір у розмірі 68 820,00 грн.

25.09.2013 на виконання вказаного рішення господарським судом міста Києва видано відповідний наказ про стягнення з Державної служби статистики України на користь Дочірнього підприємства "КМ Техно" заборгованість у розмірі 43 551 242,04 грн., пеню у розмірі 2 902 215,41 грн., 3% річних у розмірі 580 714,71 грн. та судовий збір у розмірі 68 820,00 грн.

06.11.2017 через канцелярію суду першої інстанції від Дочірнього підприємства "КМ Техно" надійшла скарга на дії Державної казначейської служби України, в якій скаржник просив суд:

- визнати дії Державної казначейської служби України по віднесенню заборгованості Державної служби статистики України перед Дочірнім підприємством "КМ Техно" за наказом господарського суду міста Києва № 910/9927/13 від 25.09.2013 до третьої черги погашення за бюджетною програмою КПКВК 3504040 "Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою" - неправомірними;

- зобов'язати Державну казначейську службу України стягнути заборгованість Державної служби статистики України перед Дочірнім підприємством "КМ Техно" за наказом господарського суду міста Києва № 910/9927/13 від 25.09.2013 у безспірному порядку без урахування приписів п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

В обгрунтування заявленої скарги скаржник посилався на те, що Державною казначейською службою України заборгованість Державної служби статистики України за рішенням господарського суду міста Києва від 22.07.2013, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2014, було віднесено до третьої черги погашення на підставі пункту 3 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», що є на думку скаржника, незаконним, оскільки виконання рішення повинно відбуватись згідно Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, без урахування пункту 3 розділу II Прикінцевих та перехідних положень наведеного Закону.

Державна казначейська служба України в запереченнях на скаргу вказувала на те, що оскільки частина 1 пункту 3 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлює лише порядок подання виконавчих документів або рішень суду, виданих або ухвалених до набрання чинності вказаним Законом (тобто до 01.01.2013), зазначаючи, що вони подаються до органу державної виконавчої служби для проведення їх обліку та інвентаризації заборгованості. Отже, погашення заборгованості за рішеннями суду, які надійшли та знаходяться на виконанні Державної казначейської служби України за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, починаючи з 16.10.2013 підлягають виконанню у три черги, і заборгованість за рішенням суду у даній справі відноситься до третьої черги, і погашення якої можливе лише після погашення заборгованостей, віднесених до першої та другої черг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.11.2017 у справі № 910/9927/13 частково задоволено скаргу Дочірнього підприємства "КМ Техно" на дії Державної казначейської служби України, а саме: визнано неправомірними дії Державної казначейської служби України по віднесенню заборгованості Державної служби статистики України перед Дочірнім підприємством "КМ Техно" за наказом господарського суду міста Києва № 910/9927/13 від 25.09.2013 до третьої черги погашення за бюджетною програмою "Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою". В решті скарги Дочірнього підприємства "КМ Техно" на дії Державної казначейської служби України щодо зобов'язання Державної казначейської служби України стягнути заборгованість на користь Дочірнього підприємства "КМ Техно" - відмовлено.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, дослідивши наявні матеріали справи, вважає, що судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі повно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, судом вірно встановлено обставини справи, а зроблені висновки відповідають обставинами справи, з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

За приписами ст. 4-5, ст.115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Згідно із мотивувальною частиною рішення №16-рп/2009 від 30.06.2009 Конституційного Суду України виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Виходячи з того, що згідно зі статті 1 Конституції України Україна є правовою державою, обов'язковість виконання судових рішень є обов'язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України,як правової держави.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України "Про виконавче провадження" рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Норми Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконавче провадження" пов'язують можливість виконання судового рішення не лише органом державної виконавчої служби, а й органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів боржника.

Матеріалами справи підтверджується, що з 17.10.2013 на виконанні у Державній казначейській службі України перебуває наказ господарського суду міста Києва №910/9927/13 від 25.09.2013 про стягнення з Державної служби статистики України на користь Дочірнього підприємства "КМ Техно" заборгованість у розмірі 43 551 242,04 грн., пеню у розмірі 2 902 215,41 грн., 3% річних у розмірі 580 714,71 грн. та судовий збір у розмірі 68 820,00 грн.

Сторонами справи не заперечувалось, що за час перебування вказаного виконавчого документу на виконанні та станом на момент розгляду даної скарги по суті, на рахунок стягувача частково були перераховані грошові кошти в якості часткового погашення боргу, а заборгованість Державної служби статистики України становить 28 922 331,16 грн.

Листом №5-08/6383-16849 від 10.10.2017 Державна казначейська служба України повідомила стягувача, що залишок заборгованості за наказом №910/9927/13 від 25.09.2013 підлягає погашенню у третю чергу відповідно до приписів п. 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Такі дії Державної казначейської служби України, на думку скаржника, є неправомірними, оскільки дія вказаного пункту Закону не поширюється на рішення суду у даній справі.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання встановлюються Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Частиною 1 статті 2 вказаного Закону передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа). Примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження об'єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Пунктом 1 розділ II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" визначено, що цей Закон набирає чинності з 1 січня 2013 року.

16.10.2013 набрав чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо виконання судових рішень" від 19.09.2013, яким розділ II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" доповнено пунктом 3 наступного змісту:

" 3. Виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Заборгованість погашається в такій черговості:

у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, а також у зв'язку з втратою годувальника;

у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов'язаними з трудовими правовідносинами;

у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік".

У зв'язку з викладеним, Державною казначейською службою України заборгованість Державної служби статистики України за рішенням суду у даній справі було віднесено до третьої черги.

Дослідивши приписи Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо виконання судових рішень", суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії Державної казначейської служби України стосовно віднесення заборгованості Державної служби статистики України згідно наказу господарського суду міста Києва №910/9927/13 від 25.09.2013 до третьої черги погашення заборгованості - є неправомірними з огляду на наступне.

Пунктом 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" встановлено правило щодо виконавчих документів, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом (тобто, до 01.01.2013), боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти. При цьому, зазначено, що наведені виконавчі документи подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом, а якщо виконавчі документи не було подано у визначений вказаним пунктом строк, то це не є підставою для відмови у виконанні судового рішення.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує і те, що пункт 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" містить черговість погашення, яка підлягає застосуванню саме до категорії виконавчих документів, які обумовлені у даному пункті за сукупності обставин: видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом (тобто, до 01.01.2013), боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, та не подані до виконання у визначений даним пунктом строк.

Крім того, механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", інвентаризації та погашення заборгованості за ними викладено у постанові Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою" №440 від 03.09.2014.

Згідно з п. 2 вказаної постанови термін "рішення" означає виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" суб'єкти, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за змістом викладених норм можна зробити висновок, що пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" визначено черговість погашення заборгованості виключно для виконавчих документів за рішеннями суду про стягнення коштів або рішень суду, які видані або ухвалені до 1 січня 2013 року.

Матеріалами справи підтверджується, що наказ у даній справі був виданий 25.09.2013 на виконання рішення господарського суду міста Києва від 22.07.2013, яке набрало законної сили 06.08.2013, тобто вказане рішення суду прийняте і набрало законної сили після 01.01.2013.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує і те, що Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, визначено механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення.

Зокрема, пунктом 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Таким чином, враховуючи те, що з 17.10.2013 на виконанні у Державному казначействі України перебуває наказ господарського суду міста Києва №910/9927/13 від 25.09.2013, виданий на примусове виконання рішення господарського суду міста Києва від 22.07.2013, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2014, про стягнення з Державної служби статистики України на користь Дочірнього підприємства "КМ Техно" заборгованість у розмірі 43 551 242,04 грн., пеню у розмірі 2 902 215,41 грн., 3% річних у розмірі 580 714,71 грн. та судовий збір у розмірі 68 820,00 грн., а тому підстави для віднесення заборгованості за вказаним рішенням до такої, що підлягає стягненню в порядку черговості, встановленої пунктом 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" та застосування Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою" №440 від 03.09.2014- відсутні.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки рішення суду про стягнення з Державної служби статистики України на користь Дочірнього підприємства "КМ Техно" заборгованості набрало законної сили після 01.01.2013, застосування до його виконання визначеної пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" черговості - є безпідставним.

Згідно п. 9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Таким чином, доводи скаржника викладені у скарзі щодо неправомірності дій Державної казначейської служби України в частині віднесення заборгованості Державної служби статистики України перед Дочірнім підприємством "КМ Техно" за наказом господарського суду міста Києва № 910/9927/13 від 25.09.2013 до третьої черги погашення за бюджетною програмою "Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою"- є правомірними та обґрунтованими.

Стосовно вимоги скаржника про зобов'язання Державної казначейської служби України стягнути заборгованість на користь Дочірнього підприємства "КМ Техно", суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції обгрунтовано відмовлено у задоволенні скарги у наведеній частині з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 2 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" №13 від 26.13.2003 р. заяви, подання учасників виконавчого провадження вирішуються загальним і господарським судами мотивованими ухвалами відповідно до вимог статей 232 - 234 ЦПК та статей 86, 121-2 ГПК. Виходячи зі змісту ст. 248-24 ЦПК у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом N 606-XIV можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби (наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених ст. 35 Закону N 606-XIV), проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом або скоротити його (ч. 3 ст. 36 Закону N 606-XIV).

Оскільки стягнення заборгованості за рішенням суду у даній справі є діями, які в розумінні Закону України "Про виконавче провадження" та Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" належать безпосередньо до повноважень Державної казначейської служби України, підстави для зобов'язання Державної казначейської служби України стягнути заборгованість - відсутні.

При цьому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що під час виконання рішення про стягнення з Державної служби статистики України заборгованості Державна казначейська служба України має враховувати висновки, викладені в ухвалі суду першої інстанції, і, відповідно суду апеляційної інстанції, щодо неправомірності віднесення такої заборгованості до черг погашень, викладених пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала прийнята з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв'язку з чим, обумовлені законом підстави для зміни або скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 20.11.2017 у справі №910/9927/13 - у суду апеляційної інстанції відсутні.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі, а тому ухвала місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги, у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на апелянта.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.11.2017 у справі №910/9927/13 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.11.2017 у справі №910/9927/13 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/9927/13 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді В.В. Куксов

О.О. Хрипун