ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2017 р. Справа № 911/3238/17

Господарський суд Київської області у складі судді Янюк О.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації», м. Київ

до Фізичної особи-підприємця Назаренко Ольги Валеріївни, смт Макарів Макарівського району Київської області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фрам Ко», с.Софіївська Борщагівка Київської області

про стягнення заборгованості

За участю представників:

Від позивача: Левенцов В.В. (довіреність б/н від 10.04.2017);

Від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

02.11.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» (далі - позивач, ТОВ «ФК «ЄБР») звернулось до Господарського суду Київської області (далі - суд) із позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Назаренко Ольги Валеріївни (далі - відповідач, ФОП Назаренко О.В.) про стягнення з останньої заборгованості у розмірі 23 124,45грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1 600,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовує ст.ст. 509, 512, 526, 1077-1082 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та вказує на порушення відповідачем умов договору поставки №593 від 18.11.2014 в частині оплати за поставлений товар.

Ухвалою суду від 21.11.2017порушено провадження у справі, призначено до розгляду на 11.12.2017 та у порядку ст. 65 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК Україна) зобов'язано сторін надати суду докази, необхідні для вирішення спору. Крім того, вказаною ухвалою на підставі ст. 27 ГПК України залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фрам Ко» (далі - третя особа, ТОВ «Фрам Ко»).

У судове засідання відповідач явку свого повноважного представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив. Так, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК України. У разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомлену суду стороною, а у разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»). За таких обставин, суд вважає відповідача належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи (а.с. 103, 125).

Процесуальним правом, передбаченим ст. 59 ГПК України, відповідач не скористався та відзиву на позов не надав.

До того ж, явка обов'язковою судом не визнавалась, а тому, ураховуючи, що явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача на підставі ст. 75 ГПК України за наявними у справі матеріалами.

Представник третьої особи до суду не з'явився, проте, подав суду письмові пояснення, у яких підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити (а.с.107-112). Крім того, подав до суду клопотання у якому просив здійснювати розгляд справи без участі останнього (а.с. 105), яке суд визнав за можливе задовольнити.

Під час судового засідання представник позивача підтримав позовні вимоги та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

На підставі ст. 85 ГПК України у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, судом встановлені наступні обставини.

18.11.2014 між ТОВ «Фрам Ко» (постачальник) та ФОП Назаренко (Іващенко) О.В. (покупець) укладено договір поставки №593 (далі - Договір поставки, а.с. 51-52), відповідно до п. 1.1 якого, постачальнику зобов'язується передавати у власність покупця лікарські засоби, вироби медичного призначення (медичні вироби) та інше (товар), а покупець зобов'язується приймати товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного Договору.

Загальна кількість товару, що має бути поставлений, часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), ціна товару встановлюється сторонами у видаткових накладних. Видаткові накладні є специфікаціями, та складають невід'ємну частину цього договору. Постачання товару здійснюється партіями. Партією товару є товар, наведений в одній видатковій накладній (п. 1.2 Договору поставки).

Пунктом 4.1 Договору поставки визначено, що строк оплати товару, сума кожної поставки, вказуються у накладних.

Даний Договір набирає сили з моменту його підписання та діє по 31.12.2014. Якщо протягом 10 днів до закінчення строку дії даного Договору жодна з сторін не виявила бажання його розірвати, то він вважається пролонгованим на наступний та кожний наступний календарний рік (п. 8.1 Договору поставки). Доказів розірвання договору сторонами суду надано не було.

Так, на виконання умов Договору постачальником було поставлено, а покупцем прийнято товар на загальну суму 23 124,45грн, що підтверджується товарно-транспортними накладними, підписаними сторонами без зауважень:

від 07.03.2017 - №180475 на суму 484,09грн, №183412 на суму 1 107,21грн, №180384 на суму 1 341,43грн;

від 09.03.2017 - №187246 на суму 1 024,93грн;

від 10.03.2017 - №191600 на суму 272,42грн, №191585 на суму 2 266,93грн;

від 11.03.2017 - №0193972 на суму 1 156,93грн, №0194963 на суму 459,97грн, №0194263 на суму 410,80грн, №0194964 на суму 181,08грн;

від 14.03.2017 - №0199047 на суму 318,50грн, №0197479 на суму 332,51грн, №0197478 на суму 1 555,17грн;

від 15.03.2017 - №0202241 на суму 232,24грн, №0202240 на суму 2 372,91грн, №0202833 на суму 617,64грн;

від 16.03.2017 - №0205061 на суму 394,00грн, №0204738 на суму 3 963,33грн;

від 21.03.2017 - №0212774 на суму 993,06грн, №0211869 на суму 1 735,98грн, №0212937 на суму 1 903,32грн. (а.с. 53-56, 58-75).

Разом з цим, 03.07.2017 між ТОВ «ФК «ЄБР» (фактор) та ТОВ «Фрам Ко» (клієнт) укладено договір надання послуги факторингу №Ф030717/38 із відповідними змінами (далі - Договір факторингу, а.с. 83-89), відповідно до п. 1.1 якого, за цим Договором фактор зобов'язується передати грошові кошти у сумі 21 968,23грн у розпорядження клієнту за плату, а клієнт зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги за Договором поставки товару №593 від 18.11.2014 до Фізична особа-підприємець Назаренко (Іващенко) Ольга Валеріївна у розмірі 23 124,45грн.

Пунктом 2.1 Договору факторингу визначено, що детальна інформація про вимогу, строк та порядок відступлення вимоги, строки та умови проведення відповідних розрахунків між клієнтом і фактором визначені у додатку №1 та додатку №2 до цього Договору.

Відповідно до додатку №2 до Договору факторингу термін сплати фактором коштів за передану вимогу клієнту до 01.04.2018.

Згідно із п. 6.1 Договору факторингу, цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками сторін (у разі наявності).

Строк цього Договору складає 1 рік та починає свій перебіг з моменту, визначеного у п. 6.1 цього Договору, та закінчується 03.07.2018 (п. 6.2 Договору).

Так, на виконання умов Договору факторингу ТОВ «ФК «ЄБР» було направлено до ФОП Назаренко О.В. повідомлення від 26.07.2017 (а.с.90-92) про відступлення права грошової вимоги факторові з вимогою сплатити суму боргу у розмірі 23 124,45грн. Відповіді на вказану вимогу сторонами суду надано не було.

Таким чином, оскільки оплата за товар за Договором поставки у добровільному порядку здійснена відповідачем не була, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, зокрема, з договорів та інших правочинів (угод).

Судом встановлено, що укладений між ТОВ «Фрам Ко» та ФОП Назаренко О.В. Договір поставки за своєю правовою природою є договором поставки, який недійсним у судовому порядку не визнавався, у зв'язку з чим, у силу ст. 629 ЦК України, він є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Із наведеною нормою узгоджується ч. 1 ст. 265 ГК України.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, ст. 691 ЦК України передбачено, зокрема, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Крім того, як вже зазначалось вище між позивачем та третьою особою укладений Договір факторингу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі укладеного із ТОВ «Фрам Ко» Договору факторингу позивач отримав право грошової вимоги до відповідача за Договором поставки від на суму 23 124,45 грн.

Положеннями ст. 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним.

Як вже зазначалось вище ТОВ «ФК «ЄБР» було направлено до ФОП Назаренко О.В. повідомлення від 26.07.2017 (а.с.90-92) про відступлення права грошової вимоги факторові з вимогою сплатити суму боргу у розмірі 23 124,45грн. Проте, як зазначалось вище, відповіді на вказану вимогу сторонами суду надано не було.

Згідно із ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання з оплати поставленого ТОВ «Фрам Ко» товару не виконав, доказів протилежного, до прийняття рішення у справі, суду не надав. З огляду на те, що своєчасна оплата отриманого товару є одним з основних обов'язків відповідача, належне виконання якого вимагається законом та Договором поставки, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 23 124,45грн.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України при задоволенні позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Назаренко Ольги Валеріївни (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейське бюро реструктуризації» (04119, м.Київ, вул. Зоологічна, буд. 4а, офіс 139, Ідентифікаційний код39704618) 23 124,45грн (двадцять три тисячі сто двадцять чотири грн 45коп) - заборгованості, 1 600,0000грн (одна тисяча шістсот грн 000 коп) - судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.С. Янюк

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 15.12.2017.