ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року Справа № 910/32074/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Корнілової Ж.О.-головуючого (доповідач),
Ємельянова А.С.,
Карабаня В.Я.,
розглянувши матеріали касаційних скарг
Приватного акціонерного товариства "Компанія з управління активами "Національний резерв" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопластгума"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2017
у справі№ 910/32074/15 Господарського суду міста Києва
за позовомПриватного акціонерного товариства "Компанія з управління активами "Національний резерв"
до1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопластгума", 2) Відкритого акціонерного товариства "Мінський тракторний завод", 3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Логопарк"
провизнання договорів недійсними,

за участю представників сторін:

від позивача: Яроцький В.В.,

від відповідача 1: не з'явилися,

від відповідача 2: не з'явилися,

від відповідача 3: Костенко М.І.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Компанія з управління активами "Національний резерв" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопластгума", Відкритого акціонерного товариства "Мінський тракторний завод" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Логопарк" про визнання договорів недійсними.

Позов обґрунтовано тим, що укладені між відповідачами договори про відступлення права вимоги № 3 від 11.03.2015, № 4 від 15.04.2015 та № 5 від 09.06.2015 не відповідають вимогам чинного законодавства, а саме: від ТОВ "Автопластгума" такий договір укладений неуповноваженою особою.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.02.2016 у справі № 910/32074/15 (суддя Босий В.П.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2016 у справі № 910/32074/15 (у складі колегії суддів: Пономаренка Є.Ю.-головуючого, Дідиченко М.А., Руденко М.А.) повністю задоволено позов ПрАТ "Компанія з управління активами "Національний резерв"; визнано укладені між ТОВ "Автопластгума", ВАТ "Мінський тракторний завод" та ТОВ "Логопарк" договори про відступлення права вимоги № 3 від 11.03.2015, № 4 від 15.04.2015 та № 5 від 09.06.2015 недійсними з моменту їх укладення; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" (04210, м. Київ, просп. Героїв Сталінграда, 12-Л; ідентифікаційний код 37337356) на користь Приватного акціонерного товариства "Компанія з управління активами "Національний резерв" (04210, м. Київ, просп. Героїв Сталінграда, 12-Л; ідентифікаційний код 22904759) 1218,00 грн. витрат з оплати судового збору.

Рішення та постанова мотивовано тим, що відповідно до статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" до компетенції директора належить укладання від імені товариства договорів та угод з урахуванням обмежень, встановлених статутом. Оскаржувані договори про відступлення права вимог укладені без врахування визначених статутом обмежень.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.09.2016 у справі № 910/32074/15 (у складі колегії суддів: Божок В.С.-головуючого, Сибіги О.М., Мачульського Г.М.) постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2016 у справі № 910/32074/15 залишено без змін.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Логопарк" 13.07.2016 звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про роз'яснення рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2016 у справі № 910/32074/15.

У вказаній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю "Логопарк" просить роз'яснити, чи поширюються наслідки недійсності договорів відступлення права вимоги № 3 від 11.03.2015, № 4 від 15.04.2015 та № 5 від 09.06.2015 на загальну суму 340962,27 дол. США на Відкрите акціонерне товариство "Мінський тракторний завод" з огляду на те, що Відкрите акціонерне товариство "Мінський тракторний завод" не є стороною зазначених договорів відступлення права вимоги, та на момент визнання їх недійсними Відкрите акціонерне товариство "Мінський тракторний завод" належним чином виконало свої зобов'язання за контрактами № 1 від 04.02.2013; № 2 від 10.01.2013, укладеними між ТОВ "Автопластгума" (постачальник) та Відритим акціонерним товариством "Мінський тракторний завод" (покупець); які наслідки має визнання договорів відступлення права вимоги № 3 від 11.03.2015, № 4 від 15.04.2015 та № 5 від 09.06.2015 недійсними?

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2016 у справі № 910/32074/15 (суддя Босий В.П.) у задоволенні заяви про роз'яснення рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2016 у справі № 910/32074/15 відмовлено.

Ухвалу мотивовано тим, що в межах розгляду заяви про роз'яснення рішення суду в порядку ст. 89 Господарського процесуального кодексу України суд позбавлений можливості розглядати вимоги щодо наслідків недійсності правочинів, які не були заявлені під час розгляду справи.

Крім цього у поданій заяві Товариством з обмеженою відповідальністю "Логопарк" не вказано, у чому полягає незрозумілість або неточність висновків рішення суду, яке залишене без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2016, Вищого господарського суду України від 14.09.2016, у частині прав та обов'язків іншого відповідача-Відкритого акціонерного товариства "Мінський тракторний завод".

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2016 у справі № 910/32074/15 (у складі колегії суддів: Зеленіна В.О.-головуючого, Коршун Н.М., Ткаченка Б.О.) ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.11.2016 скасовано; задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Логопарк" про роз'яснення рішення. Роз'яснено рішення Господарського суду м. Києва від 22.02.2016 у справі № 910/32074/15 з наступних питань: наслідки недійсності договорів відступлення права вимоги № 3 від 11.03.2015, № 4 від 15.04.2015, № 5 від 09.06.2015 на загальну суму 340962,27 дол. США не поширюються на Відкрите акціонерне товариство "Мінський тракторний завод" з огляду на те, що Відкрите акціонерне товариство "Мінський тракторний завод" не є стороною зазначених договорів відступлення права вимоги, та на момент визнання їх недійсними Відкрите акціонерне товариство "Мінський тракторний завод" належним чином виконало свої зобов'язання за контрактами № 1 від 04.02.2013, № 2 від 10.01.2013, укладеними між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" (постачальник) та Відкритим акціонерним товариством "Мінський тракторний завод" (покупець); визнання договорів відступлення права вимоги № 3 від 11.03.2015, № 4 від 15.04.2015, № 5 від 09.06.2015 недійсними має наступні наслідки: вказані договори не створюють юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з їх недійсністю; за умови заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності вказаних правочинів Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Логопарк" як сторони недійсних правочинів зобов'язані повернути протилежній стороні у натурі все, що вони одержали на виконання цих правочинів, а у разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.02.2017 у справі № 910/32074/15 (у складі колегії суддів: Селіваненка В.П.-головуючого, Бондаря С.В., Карабаня В.Я.) постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2016 змінено, викладено її резолютивну частину у новій редакції: "Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" частково задоволено; ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.11.2016 у справі № 910/32074/15 скасовано; заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Логопарк" про роз'яснення рішення від 22.02.2016 передано на розгляд Господарського суду міста Києва".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2017 (суддя Мандриченко О.В.) у справі № 910/32074/15 відмовлено у задоволенні заяви ТОВ "Логопарк" про роз'яснення рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2016.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2017 у справі № 910/32074/15 (у складі колегії суддів: Чорногуза М.Г.-головуючого, Агрикової О.В., Власова Ю.Л.) ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.05.2017 у справі № 910/32074/15 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2017 у справі № 910/32074/15, Приватне акціонерне товариство "Компанія з управління активами "Національний резерв" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" звернулися до Вищого господарського суду України з касаційними скаргами, у яких просять постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2017 у справі № 910/32074/15 скасувати, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.05.2017 залишити в силі.

У касаційних скаргах заявники посилаються на недотримання судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., представників позивача, відповідача 3, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 статті 89 Господарського процесуального кодексу України суддя за заявою сторони чи державного виконавця роз'яснює рішення, ухвалу, не змінюючи при цьому їх змісту, а також за заявою сторони або за своєю ініціативою виправляє допущені в рішенні, ухвалі описки чи арифметичні помилки, не зачіпаючи суті рішення.

Позов за результатами розгляду якого прийнято рішення у справі № 910/32074/15 заявлений про визнання недійсними з моменту укладення договорів про відступлення права вимоги № 3 від 11.03.2015, № 4 від 15.04.2015 та № 5 від 09.06.2015, укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автопластгума", Відкритим акціонерним товариством "Мінський тракторний завод" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Логопарк".

Рішенням суду у даній справі встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" (постачальник) та Республіканським унітарним підприємством "Мінський тракторний завод", правонаступником якого є Відкрите акціонерне товариство "Мінський тракторний завод" (покупець), 04.02.2013 укладено контракт № 1 з урахуванням протоколу розбіжностей, за змістом п. 1.1 якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити на нижченаведених умовах комплектуючі для тракторів "МТЗ" (товар) у кількості, асортименті, за ціною та на суму відповідно до специфікації № 1 від 10.01.2013, що додається до даного договору та є його невід'ємною частиною, після підписання контракту сторонами. На аналогічних умовах між сторонами 10.01.2013 укладено контракт № 2 від 10.01.2013.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Логопарк" (сторона 1), Товариством з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" (сторона 2) та Відкритим акціонерним товариством "Мінський тракторний завод" (сторона 3) 11.03.2015 укладено договір № 3 про відступлення права вимоги відповідно до п.п. 1.1, 1.3 якого сторона 2 передає, а сторона 1 набуває в порядку та на умовах, передбачених даним договором право вимоги зобов'язань, що належать стороні 2, та стає кредитором за контрактом № 1 від 04.02.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" та Відкритим акціонерним товариством "Мінський тракторний завод" в частині зобов'язань на суму 153839,00 дол. США. Сторона 2 на умовах даного договору передає право вимоги зобов'язань, строк виконання яких настав на дату підписання даного договору, а також зобов'язань, строк виконання яких настане протягом строку дії даного договору.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Логопарк" (сторона 1), Товариством з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" (сторона 2) та Відкритим акціонерним товариством "Мінський тракторний завод" (сторона 3) 15.04.2015 укладено договір про відступлення права вимоги № 4, за яким сторона 2 відступає, а сторона 1 приймає на себе право вимоги сторони 2 та стає кредитором за контрактами № 1 від 04.02.2013 та № 2 від 10.01.2013 в частині виконання Відкритим акціонерним товариством "Мінський тракторний завод" зобов'язань на суму 102367,27 дол. США.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Логопарк" (сторона 1), Товариством з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" (стороною 2) та Відкритим акціонерним товариством "Мінський тракторний завод" (сторона 3) 09.06.2015 укладено договір про відступлення права вимоги № 5 відповідно до умов якого сторона 2 відступає, а сторона 1 приймає на себе право вимоги сторони 2 та стає кредитором за контрактом № 2 від 10.01.2013 в частині виконання Відкритим акціонерним товариством "Мінський тракторний завод" зобов'язань на суму 84756,00 дол. США.

За оспорюваними договорами про відступлення права вимоги Товариством з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Логопарк" права вимоги на загальну суму 340962,27 дол. США за контрактами № 1 від 04.02.2013, № 2 від 10.01.2013, укладеними між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" та Відкритим акціонерним товариством "Мінський тракторний завод", а Товариство з обмеженою відповідальністю "Логопарк" набуло таке право вимоги (п. 1 договорів про відступлення права вимоги), у той же час Товариство з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" набуло право на отримання від Товариства з обмеженою відповідальністю "Логопарк" оплати за відступлене право вимоги, а у Товариства з обмеженою відповідальністю "Логопарк" відповідно виник обов'язок оплатити відступлене право вимоги (п. 3.1. договорів про відступлене права вимоги).

Відповідно до ст. 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Відповідно до ст. 511 Цивільного кодексу України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що за змістом договорів про відступлення права вимоги № 3 від 11.03.2015, № 4 від 15.04.2015 та № 5 від 09.06.2015 ТОВ "Автопластгума" є первісним кредитором за контрактами № 1 від 04.02.2013, № 2 від 10.01.2013, укладеними між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" та Відкритим акціонерним товариством "Мінський тракторний завод", а Товариство з обмеженою відповідальністю "Логопарк" є новим кредитором за вказаними зобов'язаннями, Відкрите акціонерне товариство "Мінський тракторний завод" залишається боржником за контрактами № 1 від 04.02.2013, № 2 від 10.01.2013, його правовий статус залишається незмінним.

За договорами про відступлення права вимоги № 3 від 11.03.2015, № 4 від 15.04.2015 та № 5 від 09.06.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" є боржником щодо обов'язку передати право вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Логопарк" за контрактами № 1 від 04.02.2013, № 2 від 10.01.2013, укладеними між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" та Відкритим акціонерним товариством "Мінський тракторний завод", та кредитором щодо права отримати оплату за відступлене право вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Логопарк" є кредитором щодо права отримати право вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" за контрактами № 1 від 04.02.2013, № 2 від 10.01.2013, укладеними між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" та Відкритим акціонерним товариством "Мінський тракторний завод", та боржником щодо обов'язку здійснити оплату Товариству з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" за відступлене право вимоги.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку, що за змістом контрактів № 1 від 04.02.2013, № 2 від 10.01.2013, договорів про відступлення права вимоги № 3 від 11.03.2015, № 4 від 15.04.2015 та № 5 від 09.06.2015 Відкрите акціонерне товариство "Мінський тракторний завод" є стороною лише у контрактах № 1 від 04.02.2013, № 2 від 10.01.2013, та не є стороною жодного з договорів про відступлення права вимоги № 3 від 11.03.2015, № 4 від 15.04.2015 та № 5 від 09.06.2015.

Таким чином зобов'язаними та управненими сторонами за договорами про відступлення права вимоги є лише та виключно Товариство з обмеженою відповідальністю "Логопарк" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Автопластгума".

Відповідно до визначення терміну "сторона у зобов'язанні" відповідно до ст.510 Цивільного кодексу України сторонами (боржником та кредитором) за договорами відступлення права вимоги є лише Товариство з обмеженою відповаідальністю "Логопарк" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Автопластгума", а Відкрите акціонерне товариство "МТЗ" залишається стороною контрактів, з обов'язком оплатити поставлений товар згідно з такими контрактами, що Відкрите акціонерне товариство "МТЗ" належним чином виконано. Включення Відкритого акціонерного товариства "МТЗ" стороною до договорів про відступлення права вимоги № 3 від 11.03.2015, № 4 від 15.04.2015 та № 5 від 09.06.2015 за своєю правовою суттю є формою повідомлення боржника про заміну кредитора у зобов'язанні.

Частинами 1, 5, ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до статей 215, 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена однією зі сторін правочину та іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при повному задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "КУА "Національний резерв" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Логопарк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" та Відкритого акціонерного товариства "Мінський тракторний завод" та визнанні недійсними договорів про відступлення права вимоги № 3 від 11.03.2015, № 4 від 15.04.2015 та № 5 від 09.06.2015 з моменту їх укладення, правові наслідки визнання вказаних договорів недійсними можуть наступити лише для реальних сторін таких договорів - Товариства з обмеженою відповідальністю "Логопарк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопластгума".

Зі змісту договорів про відступлення права вимоги № 3 від 11.03.2015, № 4 від 15.04.2015 та № 5 від 09.06.2015 вбачається, що у зв'язку з укладенням цих договорів права та обов'язки набувають Товариство з обмеженою відповідальністю "Логопарк" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Автопластгума", які є одночасно боржником та кредитором у вказаних зобов'язаннях, тобто лише Товариство з обмеженою відповідальністю "Логопарк" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Автологістика" є сторонами договорів про відступлення права вимоги відповідно до визначення викладеного у ст. 510 Цивільного кодексу України.

На момент виконання обов'язку Відкрите акціонерне товариство "Мінський тракторний завод" у розмірі відступленого права вимоги - 340962,27 дол. США шляхом перерахування вказаних грошових коштів на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Логопарк" договори про відступлення права вимоги № 3 від 11.03.2015, № 4 від 15.04.2015 та № 5 від 09.06.2015 були дійсними, Відкрите акціонерне товариство "Мінський тракторний завод" виконало обов'язок з оплати поставленого товару відповідно до контрактів № 1 від 04.02.2013, № 2 від 10.01.2013, що не заперечувалося сторонами справа.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку, що визнання недійними договорів про відступлення права вимоги № 3 від 11.03.2015, № 4 від 15.04.2015 та № 5 від 09.06.2015 може мати правові наслідки лише для сторін таких договорів - Товариства з обмеженою відповідальністю "Логопарк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопластгума", та за умови заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності вказаних правочинів, для Відкритого акціонерного товариства "Мінський тракторний завод" визнання вказаних договорів недійсними не має правових наслідків, тому не впливає на його права та обов'язки.

Пунктом 18 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" № 6 від 23.03.2012 визначено, що здійснюючи роз'яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз'яснення мотивів прийняття рішення, господарський суд відмовляє в роз'ясненні рішення.

Роз'яснення судового рішення здійснюється у випадку коли у ньому містяться недоліки, які полягають у неясності судового рішення.

Таким чином роз'яснення рішення можливе без зміни його змісту в межах вирішеної судом позовної вимоги.

Під час розгляду справи жодною з осіб про застосування наслідків недійсності правочину заявлено не було. Такої правової вимоги не було заявлено і позивачем під час подання позову та до переходу судом першої інстанції до розгляду справи по суті.

Питання, які ставляться стосуються суті рішення, а саме зміни його змісту та внесення до його змісту нових даних, то відповідно до ст. 89 Господарського процесуального кодексу України у задоволенні заяви слід відмовити.

При роз'ясненні рішення суд не може вносити зміни до змісту рішення по суті чи торкатися тих питань, які не були предметом судового розгляду. Питання про зміну змісту рішення, або про внесення до його змісту нових даних, або про зміну чи доповнення мотивів прийняття рішення, або про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, не підлягають вирішенню за правилами, встановленими ст. 89 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції правомірно погодився з висновками суду першої інстанції про те, що в межах розгляду заяви про роз'яснення рішення в порядку ст. 89 Господарського процесуального кодексу України, суд позбавлений можливості розглядати вимоги, які не заявлені під час розгляду справи, а порушене у заяві ТОВ "Логопарк" питання фактично стосується суті рішення, а саме: доповнення змісту рішення в частині застосування наслідків недійсності правочинів, вимоги щодо яких не заявлені під час первісного розгляду справи, тому відповідно до статті 89 Господарського процесуального кодексу України заява задоволенню не підлягає

Крім цього рішення Господарського суду міста Києва від 22.02.2016 у справі № 910/32074/15 не містить положень, які перешкоджають його виконанню відповідно до розділу XIV ГПК України та Закону України "Про виконавче провадження". Передбачені законом об'єктивні підстави для роз'яснення вказаного судового рішення відсутні, а зміст вказаного рішення відповідає вимогам закону.

Суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку, що оскаржувану ухвалу суду прийнято відповідно до вимог процесуального права, підстав її скасування або зміни не вбачається, тому ухвала Господарського суду міста Києва від 25.05.2017 у справі № 910/32074/15 підлягає залишенню без змін.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими, і такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими матеріалами справи.

Таким чином ухвала Господарського суду міста Києва від 25.05.2017 та постанова Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2017 у справі № 910/32074/15 Господарського суду міста Києва підлягають залишенню без змін.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Приватного акціонерного товариства "Компанія з управління активами "Національний резерв" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.05.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2017 у справі № 910/32074/15 Господарського суду міста Києва залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.05.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2017 у справі № 910/32074/15 Господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий, суддя:Корнілова Ж. О.
Судді:Ємельянов А.С.
Карабань В.Я.