ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 рокуСправа № 912/3423/17
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Тимошевської В.В. розглянув у відкритому судовому засіданні справу №912/3423/17

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Ойл Україна"

до відповідача: Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№37)"

про стягнення 123 382,44 грн

Представники сторін:

від позивача - Маноха В.А., довіреність № 17/17 від 14.07.17;

від відповідача - участі не брали.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Альянс Ойл Україна" звернулось до господарського суду із позовною заявою, яка містить вимоги про стягнення з Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№37)" заборгованості у розмірі 123382,44 грн, з якої: 109058,00 грн основного боргу та 14 324,44 грн пені, з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

Позов мотивовано неналежним відповідачем зобов'язань за Генеральним договором поставки нафтопродуктів №5 499/615/НП/1/22 від 08.06.2015 щодо своєчасної та повної оплати вартості поставленого товару.

Ухвалою від 21.11.2017 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду і порушив провадження у справі № 912/3423/17.

Відповідач в судове засідання 12.12.2017 не з'явився, відзив на позов не подав, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи (а.с. 59).

Зважаючи на те, що згідно ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, неявка представника відповідача у судове засідання, неподання ним відзиву на позов, не є перешкодою для розгляду справи за наявними у ній доказами.

Господарський суд не визнавав явку повноважного представника відповідача у судове засідання обов'язковою, а відтак відсутність представника у судовому засіданні не є перешкодою для розгляду справи.

Положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України передбачають, що якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 14.12.2017 господарський суд перейшов до розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 14.12.2017 представником позивача позовні вимоги підтримано повністю.

Розглянувши наявні у справі матеріали та оцінивши подані докази, заслухавши пояснення представника позивача господарський суд

ВСТАНОВИВ:

08.06.2015 між ТОВ "Альянс Ойл Україна" (далі - Постачальник, позивач) та Державним підприємства "Сільськогосподарським підприємством державної кримінально-виконавчої служби України (№37)" (далі - Покупець, відповідач) укладено Генеральний договір поставки нафтопродуктів №5 499/615/НП/1/22 (далі - Договір), за умовами п. 1.1. якого Постачальник зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити нафтопродукти за цінами і у кількості у відповідності до додаткових угод до цього Договору поставки, які є його невід'ємними частинами. В Додаткових угодах вказуються асортимент продукції, її кількість, одиниці виміру, ціна, умови поставки та строк оплати (а.с. 42-45).

Загальна вартість цього Договору дорівнює вартості всієї Продукції згідно Додаткових угод (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 2.2. Договору поставки Покупець зобов'язався оплатити повну вартість нафтопродуктів (Продукції) на підставі рахунку-фактури Позивача на умовах 100% передоплати в строк, встановлений додатковою угодою до Договору поставки.

Відповідно до п. 2.3. Договору поставки зобов'язання Покупця вважається виконаним з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок Позивача.

Сторони Договору у п. 7.1. Договору поставки визначили, що зазначений договір діє до 31.12.2015, але, якщо жодна із сторін Договору поставки за 1 (один) календарний місяць до закінчення строку дії договору не попередить про його розірвання, Договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік на тих самих умовах.

На виконання договірних зобов'язань за Договором, між Покупцем та Постачальником 28.04.2017 укладено Додаткову угоду №1 (далі - Додаткова угода) до Договору поставки, відповідно до п. 1 якої Постачальник зобов'язався передати на умовах FСА у власність Покупця Бензин автомобільний А-92-Євро-Е5 у кількості 2360 літрів на суму 49560,00 грн та Паливо дизельне ДП-Л-Євро5-ВО у кількості 6780 літрів на суму 129498,00 грн (а.с. 46).

Загальна вартість нафтопродуктів, що позивач зобов'язався поставити відповідачу складає 179058,00 грн.

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди до Договору поставки відповідач зобов'язався оплатити зазначені у Додатковій угоді нафтопродукти протягом 1 (одного) банківського дня з дати ти підписання Додаткової угоди.

Генеральний договір поставки нафтопродуктів № №5 499/615/НП/1/22 від 08.06.2015 та Додаткова угода № 1 від 28.04.2017 до даного Договору підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Позивачем було виставлено Відповідачу рахунок на оплату нафтопродуктів № 220000443 від 28.04.2017 на суму 179058,00 грн (а.с. 47).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору та Додаткової угоди позивачем здійснено поставку відповідачеві продукції на загальну суму 179058,00 грн, що підтверджується товарно-транспортною накладною № А/416 від 03.05.2017, а саме: Бензин автомобільний А-92-Євро-Е5 у кількості 2360 літрів, за ціною 21,00 грн/л на г.му 49560,00 грн та Паливо дизельне ДП-Л-Євро5-ВО у кількості 6780 літрів за ціною 19,10 грн/л на суму129498,00 грн (а.с. 48).

Зазначена накладна містить підпис особи зі сторони відповідача про отримання Продукції, уповноваженої на вказане згідно довіреності, виданої керівником Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№37)" (а.с. 49).

Однак, як повідомляє позивач, відповідач за отриманий Товар розрахувався з порушенням договірних строків оплати та не в повному обсязі.

За розрахунком позивача, підтвердженим матеріалами справи, відповідачем здійснено наступну оплату вартості отриманого товару:

02.06.2017 - 50000,00 грн;

13.07.2017 - 10000,00 грн;

26.07.2017 - 10000,00 грн.

Таким чином, основна заборгованість Відповідача за отримані нафтопродукти на момент подання позову складає 109058,00 грн.

Наявність вказаної заборгованості у розмірі 109058,00 грн відповідачем не заперечено, що підтверджується відповідно до акту звірки взаєморозрахунків станом на 31.08.2017 (а.с. 53).

Таким чином, зобов'язання відповідача з оплати вартості поставлених йому позивачем нафтопродуктів є невиконаним.

В зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань по оплаті поставленої продукції, позивач звернувся до господарського суду з даним позовом.

Розглядаючи позовні вимоги, господарський суд враховує положення статті 67 Господарського кодексу України, відповідно до якої відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Частина 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачає, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

За договором поставки, згідно ст. 265 Господарського кодексу України, одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно положень Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (частина перша ст. 662), натомість покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (частини перша та друга ст. 692).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем обов'язку щодо оплати поставленої позивачем продукції за договором поставки нафтопродуктів.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, що визначено ст.175 Господарського кодексу України.

Згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає виконання зобов'язань сторонами належним чином, тобто відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства і у строки, передбачені сторонами чи законом.

За приписом ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, позивач свої обов`язки за договором виконав належним чином, здійснивши поставку товару, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати товару не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 109058,00 грн.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За приписом ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Відповідачем докази погашення заборгованості за отриманий товар господарському суду не надані.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору поставки, а також приписи ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому позовні вимоги ТОВ "Альянс Ойл Україна" про стягнення з Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№37)" боргу в сумі 109058,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем були порушені умови Договору щодо вчасної оплати поставленої продукції, у зв'язку з чим позивачем правомірно були нарахована відповідачу пеня за порушення умов Договору.

Статтею 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями згідно ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

За положеннями ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Таким чином, порушення відповідачем зобов'язання з оплати вартості отриманого товару в установлений договором строк є підставою для застосування до останнього штрафної санкції у вигляді пені.

Визначення пені наведено у частині третій ст. 549 Цивільного кодексу України, згідно якого пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Правочин щодо забезпечення зобов'язання, у т.ч. неустойкою, вчиняється в письмовій формі (ч. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України).

Сторони в пункті 4.2. Договору передбачили, що у разі прострочення оплати Покупцем продукції, Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який стягується пеня, від несплаченої суми за кожен день прострочки платежу.

Враховуючи приписи наведених вище норм вимоги позивача про стягнення пені є правомірними.

Однак, як слідує із наданого позивачем розрахунку пені (а.с. 9), останній неправильно визначив початок періоду з якого починається прострочення платежу та включив в період часу, за який нараховується пеня, дні фактичної сплати відповідачем заборгованості.

Як зазначено в пункті 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Так, господарський суд враховує, що, оскільки в Додатковій угоді № 1 від 28.04.2017 визначено, що оплата зазначених у Додатковій угоді нафтопродуктів проводиться протягом 1 (одного) банківського дня з дати ти підписання Додаткової угоди, то датою з якої починається прострочення в даному випадку є 04.05.2017.

На підставі викладеного, враховуючи розрахунок позивача та дні фактичної сплати відповідачем суми боргу, є правильним наступний розрахунок пені:

- за період з 04.05.2017 по 01.06.2017 на суму боргу 179058,00 грн пеня становить 3664,56 грн;

- за період з 02.06.2017 по 12.07.2017 на суму боргу 129058,00 грн пеня становить 3624,23 грн;

- за період з 13.07.2017 по 25.07.2017 на суму боргу 119058,00 грн пеня становить 1060,10 грн;

- за період з 26.07.2017 по 04.10.2017 на суму боргу 10958,00 грн пеня становить 5303,50 грн.

Всього згідно наведеного вище розрахунку загальний розмір пені, який підлягає стягненню становить 13652,39 грн.

У задоволенні пені в іншій частині господарський суд відмовляє у зв'язку з неправильним розрахунком позивача.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ТОВ "альянс Ойл Україна" до Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№37)" підлягають частковому задоволенню на суму 122710,39 грн з яких: 109058,00 грн основного боргу та 13652,50 грн пені. У задоволені позовних вимог в іншій частині господарський суд відмовляє.

За правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача, внаслідок неправильних дій якого виник спір.

Керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85, 87, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№37)" (28624, Кіровоградська область, Устинівський район, с. Інгульське, ідентифікаційний код 08680264) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Ойл Україна" (01030, м. Київ, вул. Івана Франка, 6, ідентифікаційний код 34531124) 109058,00 грн основного боргу та 13652,39 грн пені, а також 1840,65 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили за заявою стягувача.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 19.12.2017.

Суддя В.В.Тимошевська