КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2017 р. Справа№ 910/19035/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Чорногуза М.Г.

Руденко М.А.

при секретарі: Петрик М.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Коваленко А.В. - представник за довіреністю від 05.01.2017 року;

від відповідача: Липська Н.В. - представник за довіреністю від 02.11.2017 року, Беседін В.І. - представник за довіреністю від 20.02.2017 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Атем"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.11.2017 року

у справі № 910/19035/17 (суддя Літвінова М.Є.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Атем"

до Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк

України"

про визнання пункту договору недійсним

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Атем" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" про визнання пункту договору недійсним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.11.2017 р. провадження у справі № 910/19035/17 припинено.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу місцевого господарського суду та направити справу на розгляд Господарського суду міста Києва.

Апеляційна скарга мотивована тим, що припиняючи провадження у справі, місцевий господарський суд не врахував приписи ст. 80 ГПК України, обмежившись формальним висновком щодо наявних підстав для вирішення спору в площині справи про банкрутство. Водночас, суд не з'ясував, які саме з розглянутих місцевим господарським судом вимог мають майновий характер, в розумінні частини 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та яким чином вирішення цього спору в порядку позовного провадження вплине на здійснення щодо позивача процедури банкрутства, на формування майнових активів позивача як боржника, за рахунок яких буде можливим задоволення вимог кредитора, яким чином правовідносини, що виникають із додаткової угоди між сторонами даного спору впливають на права та законні інтереси кредиторів позивача у справі про банкрутство.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Атем" по справі № 910/19035/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Чорногуз М. Г., Руденко М. А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 року справу № 910/19035/17 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Чорногуз М.Г., Руденко М.А.; розгляд справи призначено на 19.12.2017 р.

Представник позивача у судовому засіданні 19.12.2017 р. підтримав доводи апеляційної скарги, просив суд її задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні 19.12.2017 р. заперечили проти апеляційної скарги, просили її відхилити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Як вбачається із матеріалів справи, припиняючи провадження у справі № 910/19035/17 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, місцевий господарський суд виходив з того, позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Атем" не підлягає розгляду в господарських судах в межах окремого позовного провадження та підлягає розгляду в межах справи про банкрутство № 910/25520/13.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті першому статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

Як вбачається з матеріалів справи, постановою господарського суду міста Києва від 10.02.2014 р. у справі № 910/25520/13 Товариство з обмеженою відповідальністю "Атем" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Ковезу А.І.

В обґрунтування позовних вимог про визнання пункту додаткового договору недійсним, позивач зазначає, що в пункті 2 додаткового договору № 3 від 19.02.2010 р. про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 6408К8/2463 від 25.04.2008 р. існує помилка, оскільки підписанням даного додаткового договору із п. 2 ТОВ «Атем» фактично визнав суму нарахованих процентів за період з вересня 2008 р. по січень 2010 р. у сумі 2 256 711,67 дол. США без надання АТ «Укрексімбанк» будь-яких документів, якими б можна було підтвердити суму нарахованих процентів.

Відповідно до положень статті 41 ГПК, яка була чинна на момент винесення оскаржуваної ухвали, господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом. Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Вказані положення кореспондуються з ч. 7 ст. 12 та ч. 9 ст. 16 ГПК України, в редакції, чинної на момент винесення оскаржуваної ухвали.

Згідно з пунктами 2, 7 частини першої статті 12 ГПК господарським судам підвідомчі справи про банкрутство; справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Згідно з ч. 9 ст. 16 ГПК України (виключна підсудність справ) передбачено, що справи у майнових спорах, передбачених п.7 ч. 1 ст. 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями частини четвертої статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", відповідно до якої суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Системний аналіз положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, а тому правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора (частина перша статті 20 Закону України № 2343-XII); за позовом розпорядника майна (частина дев'ята статті 22 Закону України № 2343-XII); за заявою комітету кредиторів (частина восьма статті 26 Закону України № 2343-XII); за заявою керуючого санацією (частина п'ята статті 28 Закону України № 2343-XII); за заявою ліквідатора (частина друга статті 41 Закону України № 2343-XII).

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі N 3-304гс16 та від 16.11.2016 р. у справі № 3-1221гс16.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Атем" не підлягає розгляду в господарських судах в межах окремого позовного провадження та підлягає розгляду в межах справи про банкрутство № 910/25520/13.

За наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції наведених в оскаржуваній ухвалі, а тому відсутні підстави для скасування або зміни ухвали Господарського суду міста Києва від 22.11.2017 р. у справі № 910/19035/17.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Атем" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.11.2017 року у справі № 910/19035/17 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 22.11.2017 року у справі № 910/19035/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/19035/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 26.12.2017 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.Г. Чорногуз

М.А. Руденко