ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2017 року, м. Херсон, справа № 923/1108/17

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., при секретарі судового засідання Бєловій О.С., розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства "Щасливе дитинство"

до:

відповідача-1- Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріелті менеджмент"

відповідача-2- Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестменеджмент»

про солідарне стягнення 2459293,74 грн,

за участі представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (представника за дорученням),

відповідача-1 не зявився,

відповідача-2 не зявився,

в с т а н о в и в:

Ухвалою суду від 05.12.2017 порушено провадження у даній справі про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріелті менеджмент» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестменеджмент» на користь Приватного підприємства «Щасливе дитинство» 1762493,95 грн заборгованості. Заявою від 13.12.2017 позивач збільшив позовні вимоги, заявивши додатково до стягнення 696799,79 грн, у звязку з чим предметом спору є вимоги про стягнення 2459293,74 грн. з яких: 1762493,95 грн основної заборгованості, 344301,03 грн пені та 352498,76 грн штрафу. Безпосередньо позовні вимоги ґрунтуються на невиконанні ТОВ «Ріелті менеджмент» взятих на себе зобовязань за договорами поставки № 48 від 25.06.2015 та № 76 від 20.10.2015 щодо оплати вартості поставленого товару, а також наявного договору поруки від 26.06.2015 щодо забезпечення ТОВ «Інвестменеджмент» виконання покупцем взятих на себе зобовязань.

Відповідачами надані відзиви на позов (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), з яких слідує про визнання позовних вимог, в тому числі і солідарного стягнення.

Розгляд справи проведено в судовому засіданні 19.12.2017 без участі представників відповідачів, оскільки ними заявлені клопотання про розгляд справи без їх участі.

Поряд з цим суд зазначає, що провадження у даній справі порушене на підставі положень Господарського процесуального кодексу України в редакції станом на час винесення ухвали від 05.12.2017 та її розгляд призначений на 19.12.2017 із зобовязанням відповідачів надати відзиви на позов, але згідно до пункту 1 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2127-VІІІ від 03.10.2017, а також постанови Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 № 2 «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду» починаючи з 15 грудня 2017 року введено в дію нову редакцію Господарського процесуального кодексу України, за змістом пункту 9 Прикінцевих положень якого справи у судах першої інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З наведеного слідує висновок, що дана справа починаючи з 15.12.2017 підлягає розгляду за правилами нової редакції Господарського процесуального кодексу України.

Так, відповідно до частини 1 статті 12 названого Кодексу господарське судочинство здійснюється у порядку наказного та позовного провадження, яке (тобто позовне) може бути загальним або спрощеним.

В свою чергу, позовне провадження складається з підготовчого провадження та розгляду справи по суті.

Зокрема, згідно зі статтею 177 ГПК України в новій редакції завданням підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) зясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті; а за статтею 194 того ж Кодексу завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Поряд з цим, у відповідності до статті 181 ГПК України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання, яке призначається суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій.

Таким чином, дії суду, які направлені на підготовку розгляду справи по суті, відносяться до процесуальних дій, які можуть вчинятися виключно на стадії підготовчого провадження, а безпосередньо на стадії розгляду справи по суті судом здійснюється сам розгляд та вирішення спору.

В даному контексті, з урахуванням вказаних правових положень та зробленого висновку, суд зазначає, що на даний час справа знаходиться в процедурі розгляду справи по суті, оскільки позивачем надані всі наявні у нього докази відносно суті спору, а відповідачами надані відзиви на позов з визнанням позовних вимог.

Крім викладеного судом встановлено, що 25.06.2105 та 20.10.2056 між Приватним підприємством «Щасливе дитинство» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ріелті менеджмент» укладені договори поставки № 48 та № 76 відповідно, за умовами яких позивач, виступаючи в якості постачальника, зобовязався передати відповідачу, як покупцю, товар в кількості, асортименті та за цінами, вказаними у накладних на поставку товару, а відповідач зобовязався прийняти товар та сплатити його вартість у строк до 31.12.2015 відповідно до договору № 48 та до 30.03.2016 відповідно до договору № 76.

На виконання умов договору позивач за видатковими накладними, копії яких додані до матеріалів справи, поставив відповідачу товар за договором № 48 на загальну суму 1560912,63 грн та за договором № 76 на загальну суму 601581,32 грн.

За розрахунками позивача, відповідачем не сплачено 1762493,95 грн, що підтверджується також складеними актами звірок взаємних розрахунків, доданих до матеріалів справи.

Через несвоєчасне виконання зобовязання щодо оплати вартості товару позивачем нараховані 344301,03 грн пені та 352498,76 грн штрафу з посиланням на пункти 7.5. кожного з договорів.

Встановлені судом обставини наявності укладених між сторонами договорів, свідчать про виникнення між ними майново-господарських зобовязань, в силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. За частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зміст та умови договорів, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобовязань (майново-господарських зобовязань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами на підставі вказаних договорів (правочинів), з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладені договори поставки. Зокрема, згідно з приписами статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник) зобовязується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 193 ГК України встановлені загальні правила виконання господарських зобовязань, за яким субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (частина 1). При цьому не допускаються одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7).

Таким чином, несвоєчасне та неповне виконання відповідачем взятого на себе зобовязання по оплаті вартості придбаного товару, є порушенням взятих відповідачем на себе зобовязань та вказаних правових положень.

Вирішуючи правомірність нарахованих та заявлених до стягнення сум пені та штрафу, суд зазначає, що згідно з частиною 1 статті 199 ГК України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за частинами 1 та 2 статті 217 ГК України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.

Безпосередньо правові наслідки порушення грошових зобовязань передбачені приписами статей 230-237 ГК України та статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України.

Так, згідно із частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

В статті 549 ЦК України конкретизовано визначення таких штрафних санкцій, а саме: пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання; а у відповідності до приписів частини 2 статті 551 того ж Кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобовязання; за допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання зобовязання; неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобовязання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності.

За приписом статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

При цьому за частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Так, в пункті 7.5. договорів сторони встановили нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення, а за пунктом 7.6. договорів у випадку порушення покупцем строку оплати більше ніж на 10 календарних днів, покупець сплачує штраф у розмірі 20% від суми договору.

За таких обставин, а також на підставі перевірених обрахунків пені та штрафу суд зазначає про їх правомірність.

З метою забезпечення зобовязань за вказаними договорами між Приватним підприємством «Щасливе дитинство» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестменеджмент» укладені договору поруки від 26.06.2015 та 20.10.2105, за умовами яких відповідач-1 поручився за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Ріелті менеджмент» зобовязань в межах суми договорів, а також неустойки (пункти 4.1. кожного з договорів).

Вказані договори відповідають положенням статті 553 ЦК України, за якою за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку, а також за порушення зобовязання боржником, а за статтею 554 того ж Кодексу боржник і поручитель відповідають як солідарні боржники.

Таким чином, відповідач-2 є солідарним боржником з відповідачем-1 за невиконання останнім зобовязань за названими договорами поставки у вказаних вище сумах як основного зобовязання, так і неустойки.

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, з урахуванням факту невиконання відповідачами взятих на себе зобовязань, несплати нарахованих позивачем сум в добровільному порядку, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки спір виник з вини відповідачів, а позовні вимоги підлягають задоволенню судовий збір у розмірі 36889,40 грн покладається на відповідачів.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України,

в и р і ш и в:

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ріелті менеджмент» (73000 м. Херсон, вул. 49 Гвардійської дивізії, буд. 24, ідентифікаційний код 38638981) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестменеджмент» » (73000 м. Херсон, вул. 49 Гвардійської дивізії, буд. 24, ідентифікаційний код 38638995) на користь Приватного підприємства «Щасливе дитинство» (73000 м. Херсон, вул. 49 Гвардійської дивізії, буд. 24, ідентифікаційний код 39505,95 грн основної заборгованості, 344301,03 грн пені, 352498,76 грн штрафу та 36889,40 грн компенсації по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 20.12.2017

Суддя М.К. Закурін