РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2017 Справа №910/2326/17
За позовом Державного підприємства «Національна енергетична компанія

«Укренерго»

до Дердавного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча

компанія «Енергоатом»

про стягнення 12 2000, 39 грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники:

Від позивача Горопашний І.В. - по дов. №1162 від 13.06.2017р.

Від відповідача не з»явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

13.02.2017 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" з вимогами до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про зобов'язання вчинити дії та стягнення 122000 грн. 39 коп. (81526 грн. 20 коп. пені та 40474 грн. 19 коп. штрафу).

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору № 70/3057-16 відповідального зберігання зерна від 15.07.2016 не повернув на вимогу позивача передане на зберігання відповідачу майно, у зв'язку з чим позивач просить суд зобов'язати відповідача повернути майно, що було передане на відповідальне зберігання за Договором № 70/3057-16 відповідального зберігання зерна від 15.07.2016, а саме: високовольтний увод типу ГМТ-ІІ-30-750/1000У1 (ИВЕЮ 686345.011-01, заводський номер Ч95063) та високовольтний увод типу ГМТІ-30-750/1000У1 (ИВЕЮ 686345.005, заводський номер Ч88271). Крім того, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем обов'язку з повернення майна, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 81526 грн. 20 коп., нараховану за період з 12.09.2016 по 31.01.2017, та штраф у розмірі 40474 грн. 19 коп., нарахований за прострочення повернення товару понад 30 днів (на підставі ст. 231 Господарського кодексу України).

Рішенням Господарського суду м. Києва від 21.03.2017 року у справі № 910/2326/17 позовні вимоги Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" задоволено частково; зобов'язано Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ідентифікаційний код: 24584661) повернути Державному підприємству "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25; ідентифікаційний код: 00100227) майно, що було передане на відповідальне зберігання за Договором № 70/3057-16 відповідального зберігання зерна від 15.07.2016, а саме: високовольтний увод типу ГМТ-ІІ-30-750/1000У1 (ИВЕЮ 686345.011-01, заводський номер Ч95063) та високовольтний увод типу ГМТІ-30-750/1000У1 (ИВЕЮ 686345.005, заводський номер Ч88271); в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 року апеляційну скаргу залишено без задоволення. Рішення Господарського суду м. Києва від 21.03.2017 року у справі №910/2326/17 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 17.10.2017 року касаційну скаргу Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" задоволено частково. Рішення Господарського суду м. Києва від 21.03.2017 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2017 року у справі № 910/236/17 - скасовано в частині відмови від позову, а справу передано в цій частині на новий розгляд до Господарського суду м. Києва.

Автоматизованою системою документообігу Господарського суду міста Києва справу № 910/2326/17 передано на новий розгляд судді Трофименко Т.Ю.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.10.2017 справу № 910/2326/17 прийнято до свого провадження та призначено судовий розгляд на 27.11.2017.

20.11.2017 позивач через відділ діловодства суду подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з відповідача 58 976,40 грн. пені за прострочення повернення майна.

Представники відповідача у судове засідання 27.11.2017 не з'явились; про причини неявки повноважних представників суд не повідомили; про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Представник позивача у судове засідання 27.11.2017 з'явився, підтримав заяву про збільшення розміру позовних вимог.

Відповідно до статті 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Судом встановлено, що подана позивачем заява про збільшення розміру позовних вимог відповідає вимогам статті 22 ГПК України та приймається судом до розгляду.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є:

1) нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу;

1.1) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, за наявності ухвали суду про таку участь, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

2) неподання витребуваних доказів;

3) необхідність витребування нових доказів;

4) залучення до участі в справі іншого відповідача, заміна неналежного відповідача;

5) необхідність заміни відведеного судді, судового експерта.

У зв'язку із неявкою представника відповідача у судове засідання та заявою позивача про збільшення розміру позовних вимог, суд визнав за доцільне розгляд справи відкласти на 11.12.2107р.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному гобсязі та просив стягнути з відповідача 58 976,40 грн. пені за прострочення повернення майна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та укладеного між сторонами Договору № 70/3057-16 відповідального зберігання зерна від 15.07.2016 не повернув на вимогу позивача передане на зберігання відповідачу майно. У зв'язку з простроченням виконання відповідачем обов'язку з повернення майна, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 58 976,40 грн. нараховану за період з 01.12.2016 по 12.03.2017.

11.12.2017р. через відділ діловодство Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов письмовий відзив на позов. Відповідно до даного відзиву відповідач проти задоволення позову заперечував. Заперечення мотивовані тим, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, штрафних санкцій у вигляді пені, штрафу, передбачених абз. З ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, можливе за наявності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Враховуючи викладене, відповідач вважає, що право на нарахування і стягнення вказаних штрафних санкцій виникає лише у випадку наявності прострочення зобов'язання з поставки товару, виконання робіт, надання послуг, тобто негрошового обов'язку, який є елементом змісту зобов'язання.

В судовому засіданні 11.12.2017р. оголошувалась перерва до 13.12.2017р., відповідно до ст.. 77 Господарського процесуального колексу України

В судовому засіданні 13.12.2017р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення, відповідно до ст.. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

15.07.2016 між Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (поклажодавець) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (зберігач) укладено Договір № 70/3057-16 відповідального зберігання зерна, відповідно до умов якого поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання протягом строку цього договору майно з правом користування, а саме: Увод, марки ГМТ-ІІ-30-750/1000 У1ИВЕЮ 686345.011-01, заводський номер Ч95063; Увод, марки ГМТІ-30-750/1000 У1ИВЕЮ 686345.005, заводський номер Ч88271, загальною вартістю 578202 грн. 67 коп.

Відповідно до п. 1.2 Договору № 70/3057-16 відповідального зберігання зерна від 15.07.2016 місце зберігання майна: Миколаївська обл., м. Южноукраїнськ, Прммайданчик 1, ВП "Южноукраїнська АЕС".

Згідно з п. 2.1 Договору № 70/3057-16 відповідального зберігання зерна від 15.07.2016 договір відповідального зберігання є безоплатним.

Відповідно до п. 3.1 Договору № 70/3057-16 відповідального зберігання зерна від 15.07.2016 передача майна на склад зберігача здійснюється транспортом зберігача.

Згідно з п. 5.2.1 Договору № 70/3057-16 відповідального зберігання зерна від 15.07.2016 поклажодавець має право у будь-який час вимагати у зберігача повернення майна, яке знаходиться на зберіганні (всього або його частини).

Відповідно до п. 6.2 Договору № 70/3057-16 відповідального зберігання зерна від 15.07.2016 договір набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та діє до повного виконання зобов'язань сторонами.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочини за своєю правовою природою є договором зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Судом встановлено, що за актом приймання-передачі обладнання від 12.07.2016 позивач передав, а відповідач прийняв на відповідальне зберігання обладнання, визначене у п. 1.1 Договору № 70/3057-16 відповідального зберігання зерна від 15.07.2016 (копія акту долучена позивачем до позовної заяви).

При цьому, позивачем долучено до позовної заяви копію довіреності, якою було уповноважено представника відповідача на приймання на відповідальне зберігання вказаного у п. 1.1 Договору № 70/3057-16 відповідального зберігання зерна від 15.07.2016 майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 938 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Відповідно до п. 6.1 Договору № 70/3057-16 відповідального зберігання зерна від 15.07.2016 строк відповідального зберігання становить 30 календарних днів.

Судом встановлено, що 12.08.2016 між сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 70/3057-16 відповідального зберігання зерна від 15.07.2016, в якій сторони домовились продовжити строк відповідального зберігання до 12.09.2016 включно.

Згідно зі ст. 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей. Зберігач зобов'язаний передати плоди та доходи, які були ним одержані від речі. Тотожність речі, яка була прийнята на зберігання, і речі, яка була повернута поклажодавцеві, може підтверджуватися свідченням свідків.

Відповідно до ст. 953 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Згідно з п. 4.1.5 Договору № 70/3057-16 відповідального зберігання зерна від 15.07.2016 зберігач зобов'язаний повернути майно поклажодавцеві за першою вимогою останнього.

Позивачем долучено до позовної заяви копію листа Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго", адресованого відокремленому підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вих. № 01/04-2-1-1/9461 від 15.08.2016), в якому позивач просить відповідача, у зв'язку із закінченням строку відповідального зберігання, повернути передане на зберігання майно (Увод, марки ГМТ-ІІ-30-750/1000 У1ИВЕЮ 686345.011-01, заводський номер Ч95063; Увод, марки ГМТІ-30-750/1000 У1ИВЕЮ 686345.005, заводський номер Ч88271).

Крім того, позивачем долучено до позовної заяви копію листа Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго", адресованого відокремленому підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (вих. № 04/04-2-1-1/10299 від 06.09.2016), в якому позивач просить відповідача, у зв'язку із закінченням строку відповідального зберігання - 12.09.2016, повернути передане на зберігання майно (Увод, марки ГМТ-ІІ-30-750/1000 У1ИВЕЮ 686345.011-01, заводський номер Ч95063; Увод, марки ГМТІ-30-750/1000 У1ИВЕЮ 686345.005, заводський номер Ч88271).

Також, позивачем долучено до позовної заяви копію листа вих. № 01/04-2-1-1/10318 від 07.09.2016, адресованого президенту Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", про повернення переданого позивачем на відповідальне зберігання майно за Договором № 70/3057-16 відповідального зберігання зерна від 15.07.2016, у зв'язку із закінченням строку зберігання (12.09.2016).

Крім того, до позовної заяви позивачем долучено копію претензії вих. № 01.6/01.6.2/11034 від 27.09.2016, адресованої відокремленому підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", в якому позивач просив негайно повернути обладнання - Увод, марки ГМТ-ІІ-30-750/1000 У1ИВЕЮ 686345.011-01, заводський номер Ч95063; Увод, марки ГМТІ-30-750/1000 У1ИВЕЮ 686345.005, заводський номер Ч88271 та сплатити нараховану неустойку (8094 грн. 80 коп. пені за період з 12.09.2016 по 26.09.2016).

При розгляді справи встановлено, що вказана претензія була направлена позивачем відповідачу 28.09.2016, та була отримана відповідачем 03.10.2016, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 870, копія якого долучена позивачем до позовної заяви.

У відповідь на претензію вих. № 01.6/01.6.2/11034 від 27.09.2016 позивача, відповідач направив листа (вих. № 32/14516 від 13.10.2016), в якому визнав, що претензія позивача є обґрунтованою та підлягає задоволенню (вказаний лист відповідача був отриманий позивачем 24.10.2016, що підтверджується вхідним реєстраційним номером 7780/0/11-16 позивача на ній, копія долучена позивачем до позовної заяви).

Судом встановлено, що 15.08.2017р. між сторонами був підписаний акт приймання - передачі високовольтних удоів 750кВ, відповідно до умов договору відповідального зберігання №70/3057-16 від 12.07.2016р.

У зв'язку з простроченням виконання відповідачем обов'язку з повернення майна, позивачем завлені вимоги прог стягнення з відповідача пені у розмірі 58 976,40 грн. нараховану за період з 01.12.2016 по 12.03.2017.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, строк відповідального зберігання обладнання за Договором № 70/3057-16 відповідального зберігання зерна від 15.07.2016 був встановлений сторонами до 12.09.2016 включно (в редакції Додаткової угоди від 12.08.2016).

Відповідно до ст. 953 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Згідно з п. 4.1.5 Договору № 70/3057-16 відповідального зберігання зерна від 15.07.2016 зберігач зобов'язаний повернути майно поклажодавцеві за першою вимогою останнього.

Згідно з п. 5.2.1 Договору № 70/3057-16 відповідального зберігання зерна від 15.07.2016 поклажодавець має право у будь-який час вимагати у зберігача повернення майна, яке знаходиться на зберіганні (всього або його частини).

Таким чином, положеннями законодавства України та умовами укладеного між сторонами Договору № 70/3057-16 відповідального зберігання зерна від 15.07.2016 передбачено право поклажодавця у будь-який час вимагати повернення майна, та обов'язок зберігача повернути майно не ставиться в залежність від строку зберігання майна, встановленого у договорі зберігання.

Разом з тим, у зберігача виникає обов'язок повернути майно поклажодавцю за наявності вимоги поклажодавця про повернення майна.

Як вбачається з положень Цивільного кодексу України та умов Договору № 70/3057-16 відповідального зберігання зерна від 15.07.2016, строк виконання відповідачем обов'язку з повернення майна з відповідального зберігання визначений моментом пред'явлення вимоги.

Відповідно до п. 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14, якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення. Оскільки згаданою статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо.

Як встановлено судом, 28.09.2016 позивач направив відповідачу претензію вих. № 01.6/01.6.2/11034 від 27.09.2016, в якій позивач просив негайно повернути обладнання - Увод, марки ГМТ-ІІ-30-750/1000 У1ИВЕЮ 686345.011-01, заводський номер Ч95063; Увод, марки ГМТІ-30-750/1000 У1ИВЕЮ 686345.005, заводський номер Ч88271 та сплатити нараховану неустойку (8094 грн. 80 коп. пені за період з 12.09.2016 по 26.09.2016).

Як встановлено судом, вказана претензія була отримана відповідачем 03.10.2016, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 870, копія якого долучена позивачем до позовної заяви.

При цьому, як встановлено судом, у відповідь на претензію вих. № 01.6/01.6.2/11034 від 27.09.2016 позивача, відповідач направив листа (вих. № 32/14516 від 13.10.2016), в якому визнав, що претензія позивача є обґрунтованою та підлягає задоволенню (вказаний лист відповідача був отриманий позивачем 24.10.2016, що підтверджується вхідним реєстраційним номером 7780/0/11-16 позивача на ній, копія долучена позивачем до позовної заяви).

Таким чином, враховуючи дату отримання відповідачем претензії вих. № 01.6/01.6.2/11034 від 27.09.2016 - 03.10.2016, та встановлений у ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України строк виконання зобов'язання (у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги), суд дійшов висновку, що відповідач повинен був повернути позивачу обладнання (Увод, марки ГМТ-ІІ-30-750/1000 У1ИВЕЮ 686345.011-01, заводський номер Ч95063; Увод, марки ГМТІ-30-750/1000 У1ИВЕЮ 686345.005, заводський номер Ч88271) у строк до 10.10.2016 (включно).

Відповідно до п. 3.2 Договору № 70/3057-16 відповідального зберігання зерна від 15.07.2016 приймання майна на відповідальне зберігання та повернення його з відповідального зберігання здійснюється сторонами за актами прийому-передачі, які є невід'ємною частиною цього договору.

При розгляді справи судом встановлено, що 15.08.2017р. між сторонами був підписаний акт приймання - передачі високовольтних удоів 750кВ, відповідно до умов договору відповідального зберігання №70/3057-16 від 12.07.2016р.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

При цьому суд зазначає, що відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14, якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Відповідно до п. 7.1 Договору № 70/3057-16 відповідального зберігання зерна від 15.07.2016 у випадку порушення зобов'язань, що виникають з цього договору, сторони несуть відповідальність, визначену чинним законодавством України.

Таким чином, умовами Договору № 70/3057-16 відповідального зберігання зерна від 15.07.2016 сторонами не передбачено стягнення з відповідача пені, так само як і штрафу, за прострочення виконання обов'язку з повернення з відповідального зберігання майна.

За таких обставин, пеня та штраф за прострочення виконання відповідачем обов'язку з повернення майна може бути стягнуті лише в разі, якщо обов'язок та умови їх сплати визначений певним законодавчим актом.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Господарського кодексу України суб'єктами господарювання державного сектора економіки є суб'єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб'єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п'ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб'єктів.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Судом встановлено, що Державне підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго" засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (відповідно до п. 1.1. Статуту позивача, долученого до позовної заяви).

Відповідно до п. 4.1 Статуту Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання.

При цьому, відповідачем не надано на виконання вимог ухвал суду Статуту Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом". Однак, відповідно до інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" входить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що сторони є суб'єктами господарювання, що належать до державного сектору економіки, з огляду на що за порушення виконання зобов'язань (у випадку та порядку, передбаченими вказаною нормою) наявні підстави для нарахування пені та штрафу на підставі ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Як зазначалось вище, відповідно до ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Таким чином, договір зберігання покладає на зберігача, зокрема, і прямий обов'язок повернути річ поклажодавцеві як неодмінну складову послуги зберігання.

Пунктом 4.1.5 укладеного між сторонами Договору також передбачений обов'язок зберігача (відповідача) повернути майно поклажодавцеві (позивачу) за першою вимогою останнього.

Згідно з ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України розрахунок пені та штрафу здійснюється, виходячи з вартості товару, який підлягає передачі, вартості робіт, які підлягають виконанню, вартості послуг, які надаються.

При цьому суд відзначає, що порушення обов'язку з надання послуг за договором зберігання могло б мати місце, зокрема, у випадку, коли зберігач прийняв би майно на зберігання із запізненням чи повернув таке майно за власною ініціативою раніше обумовленого сторонами строку.

Однак в даному випадку відповідач порушив обов'язок не з надання послуг, а саме з передачі (повернення) майна, за невиконання якого позивачем і була нарахована пеня.

При перевірці правильності обчислення позивачем пені, судом встановлено, що позивачем вірно проведено розрахунки, а тому суд, дійшов висновку, що пеня підлягає до стягнення в сумі 58 976, 40 грн.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 цього Кодексу закріплено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, якою визначено способи захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими, основані на законі, умовах договору та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин судовий збір покладається на відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, ?

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 58 976 грн. 40 коп. задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ідентифікаційний код: 24584661) на користь Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 25; ідентифікаційний код: 00100227) 58 976 грн. 40 коп пені та судовий збір у розмірі 1600 грн. 00 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.12.2017 р.

Суддя Трофименко Т.Ю.