РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2017Справа №910/12018/17
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної О.С. розглянувши справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" до Міністерства інфраструктури України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: авіакомпанія «РайянЕйр» (Ryanair DAC) про визнання дій протиправними та зобов'язання утриматись від вчинення дій, за участю представників позивача - Повара О.М., довіреність №01.3.1-12/90-2016 від 22.12.2016 року, відповідача - Ігнатенко Т.Б., довіреність №б/н від 30.12.2016 року, Коренчука О.М., довіреність №б/н від 30.12.2016 року, третьої особи - Целевича О.Ю., довіреність №б/н віж 17.08.2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року до господарського суду міста Києва звернувся позивач з позовом до відповідача про визнання незаконними дії відповідача по підписанню угоди з Авіакомпанією «РайянЕйр» (Ryanair DAC) від 15 березня 2017 року, якою передбачено умови аеропортового обслуговування в Державному підприємстві «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», а також про зобов'язання відповідача припинити дії по наданню, сприянню в наданні, схилянню до надання переваг (знижок, пільг, інших переваг) Авіакомпанії «РайянЕйр» (Ryanair DAC), не доступних позивачу.

Позов мотивований тим, що в порушення норм Закону України «Про захист економічної конкуренції» відповідачем вчиняються дії, спрямовані на необґрунтоване сприяння та надання необґрунтованих переваг авіакомпанії «РайянЕйр» (Ryanair DAC) у вигляді суттєвих пільг (знижок), недоступних іншим суб'єктам ринку, що ставить авіакомпанію (третю особу) у привілейоване становище по відношенню до інших авіакомпаній, в тому числі і позивача.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.07.2017 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 04.09.2017 року.

В судовому засіданні 04.09.2017 року було оголошено перерву на 11.09.2017 року.

18.10.2017 року від відповідача через відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову повністю.

03.11.2017 року до відділу діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про припинення провадження у справі, мотивоване тим, що у спірних правовідносинах наявний публічно-правовий характер, оскільки Мінінфраструктури є органом державної влади, а відтак даний спір підлягає вирішенню за правилами Кодексу адміністративного судочинства України та є непідвідомчим господарським судам.

За змістом ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам не підвідомчі справи зі спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів.

Пунктом 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №10 від 24.10.2011 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» роз'яснено, що з огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 41, 12 ГПК господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Отже, господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання, наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Тобто, господарським судам не підвідомчі справи про оскарження суб'єктом дій органу державної влади, чи органу місцевого самоврядування, чи іншого суб'єкта владних повноважень, їхньої посадової чи службової особи, що випливають з наданих їм владних управлінських функцій, якщо ці дії (бездіяльність) не пов'язані з відносинами, у сфері господарювання чи не стосуються спору про право.

В той же час, вимоги позивача про визнання незаконними дії відповідача по підписанню угоди з Авіакомпанією «РайянЕйр» (Ryanair DAC) від 15 березня 2017 року, якою передбачено умови аеропортового обслуговування в Державному підприємстві «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», а також про зобов'язання відповідача припинити дії по наданню, сприянню в наданні, схилянню до надання переваг (знижок, пільг, інших переваг) Авіакомпанії «РайянЕйр» (Ryanair DAC), не доступних позивачу, ґрунтуються на нормах приватного права (Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України), не стосується діяльності Мінінфрастуркури як суб'єкта владних повноважень.

З огляду на викладене, оскільки спір у даній справі виник із приватно-правових відносин, він підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а тому підстави для задоволення клопотання відповідача про припинення провадження в даній справі відсутні.

В судовому засіданні 06.11.2017 року було оголошено перерву на 29.11.2017 року.

В судовому засіданні 29.11.2017 року було оголошено перерву на 11.12.2017 року.

11.12.2017 року представником третьої особи в судовому засіданні надано письмові пояснення у справі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.03.2017 року між Міністерством інфраструктури України та Авіакомпанією «Ryanair DAC» підписано лист про наміри (надалі - лист про наміри), в якому зазначено, що цим листом підтверджуються наміри щодо договору з Авіакомпанією «Ryanair DAC» про таке:

1. Міністерство інфраструктури разом із міжнародним аеропортом «Бориспіль» вживає заходи для застосування повного тарифу в 7,50 доларів США за кожного пасажира, що відлітає, строком на 4 роки, з початку маршруту, на маршрутах в аеропорти, які наразі не обслуговуються. Тариф базується із розрахунком на щорічний пасажиропотік не менше ніж 150 тис. пасажирів. Тариф включає зменшений збір за забезпечення авіаційної безпеки в розмірі 3 дол. США, що застосовуватиметься Міністром інфраструктури до початку польотів.

2. Очікуваний пасажиропотік за перший рік (2018), із розрахунку 15 польотів на тиждень, становитиме приблизно 250 тис. пасажирів.

3. Тариф в 7,50 доларів США за кожного пасажира що відлітає, строком на 4 роки застосовуватиметься також для нерозібраних маршрутів в аеропорт Станстед, Лондон. Зменшений тариф відображає додатковий неавіаційний дохід який повертається в Борисполі на лондонському маршруті, якшо це зменшення не компенсується з інших джерел в Борисполі.

4. Вартість наземного обслуговування складатиме 1,30 - 2,00 дол. США за пасажира.

За твердженнями позивача, після підписання вищевказаного листа розпочався продаж квитків Авіакомпанії «Ryanair DAC» на рейси міжнародного сполучення за низькою вартістю, що зумовило зниження дохідності за рейсами ПАТ «Авіакомпанія «МАУ» за алогічними напрямками, чим останньому завдано збитків у розмірі 20 050 487,73 грн.

Частиною першої статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст. 635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Як вбачається із змісту спірного листа, останній не містить положень, які б свідчили про набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків Міністерства інфраструктури та/або Авіакомпанії «Ryanair DAC» в результаті його підписання, а відтак останній не є правочином в розумінні положень цивільного та господарського законодавства.

Таким чином, в позові в частині визнання незаконними дії відповідача по підписанню угоди з Авіакомпанією «РайянЕйр» (Ryanair DAC) від 15 березня 2017 року, якою передбачено умови аеропортового обслуговування в Державному підприємстві «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» слід відмовити, з тих підстав, що позивачем не надано доказів укладення спірної угоди, а наданий позивачем лист від 15.03.2017 року не є правочином в розумінні положень цивільного та господарського законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про захист економічної конкуренції» державний контроль за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції, захист інтересів суб'єктів господарювання та споживачів від його порушень здійснюються органами Антимонопольного комітету України.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» визначено, що Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та сфері державних закупівель.

В силу положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» Антимонопольний комітет України уповноважений розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; перевіряти суб'єкти господарювання, об'єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції; проводити дослідження ринку, визначати межі товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб'єктів господарювання на цьому ринку та приймати відповідні рішення (розпорядження).

Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» здійснення іншими органами державної влади повноважень Антимонопольного комітету України, передбачених пунктами 1 - 4 і 11 частини першої, пунктами 1, 2 і 4 частини другої, пунктами 11 - 13, 15 і 16 частини третьої цієї статті, не допускається.

Так, господарський суд не вправі ні самостійно, ані шляхом призначення судової експертизи визначати наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб'єкта господарювання на певному товарному ринку. Висновок про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища може бути здійснено лише за результатами спеціального дослідження, яке включає застосування як структурних, так і поведінкових показників, що характеризують стан конкуренції на ринку, причому застосування структурних показників зумовлюється встановленням об'єктів аналізу, визначенням товарних, територіальних (географічних), часових меж ринку тощо на підставі інформації, що може бути використана для визначення монопольного (домінуючого) становища.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що правовідносини в сфері аеропортового обслуговування авіакомпаній в Україні регулюються спеціальними нормативними актами, зокрема, Повітряним кодексом України та наказами Міністерства інфраструктури України.

Відповідно до ст. 81 Повітряного кодексу України, у разі надання в аеропортах та на аеродромах послуг із забезпечення зльоту-посадки повітряних суден, обслуговування пасажирів в аеровокзалі, забезпечення авіаційної безпеки, пошуку та рятування в зоні відповідальності аеропорту, забезпечення наднормативної стоянки, обслуговування вантажів, забезпечення приймання, зберігання, контролю якості та видачі авіаційного пального для заливу в паливозаправники або заправлення баків повітряних суден та в разі надання інших послуг, пов'язаних з діяльністю аеропорту, в аеропортах та на цивільних аеродромах справляється плата за надання таких послуг.

Розмір плати за надання послуг із забезпечення зльоту-посадки повітряних суден, обслуговування пасажирів в аеровокзалі, забезпечення авіаційної безпеки, забезпечення наднормативної стоянки (аеропортові збори) та за інші послуги, що надаються аеропортом (аеродромом) користувачам, встановлюється відповідно до законодавства України.

Зі змісту вказаної статті Повітряного кодексу України вбачається, що перелік вказаних послуг та умови їх надання належить до компетенції аеропорту, а не відповідача.

Відповідно до пунктів 3, 10 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення.

Так, позивач вказує на те, що його права та охоронювані законом інтереси, можуть бути захищені судом шляхом визнання незаконними дій відповідача та зобов'язання останнього припинити дії по наданню, сприянню в наданні, схилянню інших осіб до надання Авіакомпанії «Ryanair DAC» пільг, знижок та інших переваг, не доступних позивачеві.

З урахуванням вищевикладеного, позивачем не доведено, що відповідачем було порушено його право та/або охоронюваний законом інтерес.

Відповідно до ст. ст. 33 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача припинити дії по наданню, сприянню в наданні, схилянню до надання переваг (знижок, пільг, інших переваг) Авіакомпанії «РайянЕйр» (Ryanair DAC), не доступних позивачу є безпідставними, а тому в позові слід відмовити.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 18.12.2017 року.

Суддя С.О. Чебикіна