ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2017 р. Справа № 917/1090/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Терещенко О.І. , суддя Сіверін В. І.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1, довіреність № 6 від 04.04.17 р.

відповідача: ОСОБА_2, довіреність № б/н від 29.03.17 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" (вх. № 3188П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 19.09.2017 (дата складання повного тексту рішення 21.09.2017) у справі № 917/1090/17 (суддя Семчук О.С.)

за позовом Овруцької міської ради, 11101, м. Овруч, вул. Т.Шевченка, 43

до товариства з обмеженою відповідальністю "Овруцький молочноконсервний комбінат", 37300, Полтавська область, м. Гадяч, вул. Героїв Майдану, 82

про стягнення 279326,67 грн. (із врахуванням заяв про зміну розміру позовних вимог)

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 19.09.2017 позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" (37300, Полтавська область, м. Гадяч, вул. Героїв Майдану, 82, ) на користь Овруцької міської ради (11101, м. Овруч, вул. Т.Шевченка, 43, ) 248823 грн. 41 коп. основного боргу, 21065 грн. 22 коп. інфляційних втрат та 4437 грн. 95 коп. 3% річних, 4114 грн. 90 коп. судового збору.

Припинено провадження у справі в частині стягнення 5000 грн. 09 коп. заборгованості.

Заяву ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" про розстрочку виконання рішення відхилено.

Відповідач подав на зазначене рішення до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у розстроченні його виконання та прийняти нове, яким заяву ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" про розстрочку виконання рішення задовольнити та розстрочити виконання рішення рівними платежами по 5000,00 грн. щотижня.

В іншій частині рішення місцевого господарського суду апелянтом не оскаржене.

В обґрунтування скарги заявник зазначає, що при винесенні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на даний час ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» перебуває у вкрай складному фінансовому становищі, зумовленому значним скороченням обсягів реалізації та, як наслідок, обсягів виробництва молочної продукції. В обґрунтування зазначеного посилається на те, що основним ринком збуту продукції відповідача був ринок Російської Федерації та Республіки Казахстан, проте Російською Федерацією було введено заборону на імпорт сільськогосподарської продукції, сировини та продуктів споживання, країною походження яких є Україна, а також введено обмеження та заборони на транзит української продукції митною територією Російської Федерації до Республіки Казахстан та Киргизької Республіки; дана заборона розповсюджується і на товари відповідача; на даний час Товариство шукає нові ринки збуту товарів, вживає дії щодо стягнення заборгованості зі своїх контрагентів. Зазначене унеможливлює виконання рішення суду за єдиним платежем, наслідком чого може стати арешт майна та коштів, що призведе до зупинки підприємства.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 23.10.2017 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 20.11.2017.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 розгляд справи відкладено на 18.12.2017.

21.11.2017 на адресу суду апеляційної інстанції надійшло клопотання від позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції в Овруцькому районному суді Житомирської області (м. Овруч, вул. Гетьмана Виговського, 5) у звязку з тим, що він не має змоги направити свого представника до Харківського апеляційного господарського суду.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22.11.2017 задоволено клопотання Овруцької міської ради, про її участь у судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду з розгляду справи № 917/1090/17, яке відбудеться 18.12.2017 об 12:00 год., у залі судового засідання № 105 в режимі відеоконференції.

Позивач надав за вх. № 11890 відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги відповідача заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

18.12.2017 відповідачем надані пояснення в обґрунтування вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 21.03.2016р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Овруча (далі - договір).

Згідно п. 1.1. договору відповідач здійснює пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Овруча під час здійснення реконструкції нежитлових будівель ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" по вул. Б.Хмельницького у місті Овруч шляхом перерахування коштів до міського цільового фонду створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Овруча, а Сторона 1 приймає дані кошти на окремий рахунок.

Відповідно до п. 2.2.2 договору відповідач зобов'язується сплатити кошти пайової участі згідно з розрахунком величини пайової участі у розвитку інфраструктури міста не пізніше 20.04.2016р. в сумі 640376,31 грн.

15.04.2016р. між сторонами було укладено додаткову угоду до вищевказаного договору.

Відповідно до вказаної додаткової угоди п. 2.2.2 договору було змінено, сплату коштів пайової участі ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" було розстрочено з 01.04.2016 до 31.03.2017 шляхом внесення щомісячних платежів рівними частинами згідно графіку (по 53364,70 грн. до 1 числа кожного місяця з 01.05.2016, останній платіж - до 31.03.2017).

Згідно наявної в матеріалах справи копії двохстороннього акту звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2016р. по 26.01.2017р., станом на 26.01.2017р. заборгованість відповідача по договору становила 276823,41 грн. Після підписання вказаного акту взаємозвірки відповідачем було сплачено 6000,00 грн. 01.02.2017 та 2000,00 грн. 13.02.2017. Вказане підтверджується банківськими виписками, копії яких наявні в матеріалах справи.

Тобто, на момент звернення позивачем до суду з даним позовом, заборгованість по договору складала 268823,41 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, після порушення провадження по справі відповідачем було сплачено 20000,00 грн. в рахунок пайової участі згідно умов договору, вказане підтверджується платіжними дорученнями:

- № 1609 від 02.08.2017р. на суму 5000,00 грн.;

- № 1661 від 17.08.2017р. на суму 5000,00 грн.;

- № 1699 від 30.08.2017р. на суму 5000,00 грн.;

- № 1762 від 07.09.2017р. на суму 5000,00 грн.

Крім того, як зазначив відповідач, ним після надіслання заяви про розстрочку виконання рішення було сплачено ще 5000,00 грн., проте належних доказів на підтвердження цього не надано.

Представник позивача вказану представником відповідача останню оплату в розмірі 5000,00 грн. підтвердити не зміг за відсутності у нього відповідної інформації.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що на момент винесення рішення заборгованість відповідача по договору становить 248823,41 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у заяві про зменшення розміру позовних вимог просив стягнути з відповідача 253823,50 грн. основного боргу.

Відповідно до п. 4.4. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Оскільки заборгованість відповідача по договору у розмірі 5000,09 грн. (253823,50 - 248823,41) існувала на момент порушення провадження у справі та була сплачена в процесі розгляду справи, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо припинення провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 5000,09 грн. на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України у зв'язку із відсутністю предмету спору.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (стаття 610 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання щодо оплати за договором виконав частково, заборгованість становить 248823,41 грн.

За даних обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу підлягають задоволенню в сумі 148823 грн. 41 коп.

При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача 21065,22 грн. інфляційних втрат та 4437,95 грн. 3% річних колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Так, позивачем на підставі вказаної норми правомірно нараховано 4437,95 грн. 3% річних за період з 01.10.2016 по 31.07.2017 та 21065,22 грн. інфляційних втрат за період з жовтня 2016 року по липень 2017 року.

Колегією суддів здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку річних та інфляційних втрат та встановлено його правильність.

Таким чином, вимоги про стягнення 21065,22 грн. інфляційних втрат та 4437,95 грн. 3% річних підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, відповідачем подано заяву про розстрочку виконання рішення суду рівними платежами по 5000,00 грн. щотижня, у задоволенні якої судом першої інстанції було відмовлено, з чим погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

При цьому колегія суддів зазначає про свою незгоду із висновком, викладеними у оскаржуваному рішенні у даній справі і вважає, що у задоволенні даної заяви повинно бути відмовлено з інших підстав, аніж зазначено в рішенні суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні зазначеної заяви про розстрочення виконання рішення суд першої інстанції посилається на те, що відповідачем не додано до заяви жодних доказів, які б свідчили про його тяжкий фінансовий стан, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

З цими висновками колегія суддів апеляційної інстанції погодитися не може, виходячи з наступного.

Так, в обґрунтування заяви відповідач посилається на те, що основним ринком збуту продукції відповідача був ринок Російської Федерації та Республіки Казахстан, проте Російською Федерацією було введено заборону на імпорт сільськогосподарської продукції, сировини та продуктів споживання, країною походження яких є Україна, а також введено обмеження та заборони на транзит української продукції митною територією Російської Федерації до Республіки Казахстан та Киргизької Республіки; дана заборона розповсюджується і на товари відповідача; на даний час Товариство шукає нові ринки збуту товарів, вживає дії щодо стягнення заборгованості зі своїх контрагентів. Зазначене унеможливлює виконання рішення суду за єдиним платежем, наслідком чого може стати арешт майна та коштів, що призведе до зупинки підприємства.

Пленум Вищого господарського суду України в п. 7.2 постанови Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України від 17.10.2010 року №9 розтлумачив приписи ст. 121 ГПК України та вказав, що вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка - це спосіб виконання зобовязання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановленні наперед.

Колегія суддів вважає повністю доведеним факт наявності значних ускладнень виконання рішення.

Так, у Рішенні конституційного суду України у справі 1-7/2013 від 26.06.13 р. за конституційним зверненням акціонерної компанії „Харківобленерго щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України „Про виконавче провадження від 26.06.2013 р. № 5-рп/2013 зазначається, що зі статтею 121 Кодексу у разі наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення (частина перша); про відстрочку або розстрочку виконання рішення виноситься ухвала, яка може бути оскаржена у встановленому порядку (частина третя). До таких обставин КСУ відніс як скрутне матеріальне становище боржника, так і загрозу банкрутства, які, на думку Конституційного Суду, є виключною обставиною (п.2.3. Рішення, http://zakon5.rada.gov.ua/laws/show/v005p710-13).

Колегія суддів вбачає обидві з зазначених у рішенні КСУ обставин і вважає, що вони підтверджені належними доказами, а саме залученою до матеріалів справи довідкою банківської установи про відсутність грошових коштів на рахунках боржника, висновком про фінансовий стан та наданими первинними документами.

Так, заявником надано копію звіту про фінансовий стан та звіту про фінансові результати за 9 місяців 2017 року, який підтверджує те, що на сьогоднішній день ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» перебуває у скрутному економічному та фінансовому становищі.

В свою чергу, фінансове становище ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» обтяжене кредитним зобов'язанням. Так, товариство має кредит в ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», а все рухоме та нерухоме майно товариства в якості забезпечення кредитних зобов'язань знаходиться в заставі та іпотеці, що підтверджується наданими заявником копіями іпотечного договору, укладеним між ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», договорами застави, укладеними між ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», що свідчить про відкритість та добросовісність боржника.

Тому в цілому колегія суддів вважає, що майновий стан відповідача є вкрай скрутним та таким, який дає право просити суд про надання розстрочки.

Однак при цьому колегія суддів зазначає, що справа містить факти, які свідчать, що відповідачу вже надавалася розстрочка виконання даного грошового зобовязання в позасудовому порядку і умови розстрочки не були виконані боржником, що унеможливлює, на думку колегії суддів, задоволення апеляційної скарги.

Так, рішенням 5 сесії VII скликання Овруцької міської ради від 27.01.2016 №109 цей відсоток був знижений Овруцькою міською радою для промислових підприємств до 1% від загальної кошторисної вартості об'єкта будівництва, який, відповідно, був застосований до Товариства з обмеженою відповідальністю «Овруцький молочноконсервний комбінат» для розрахунку пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Овруча під час здійснення реконструкції нежитлових будівель по вул. Б.Хмельницького, 92, у місті Овруч.

У подальшому за клопотанням відповідача та на підставі рішення восьмої сесії VII скликання Овруцької міської ради від 30.03.2016 №187 «Про надання дозволу на укладення додаткової угоди про розстрочення сплати пайової участі замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Овруча» ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» була розстрочена сплата коштів пайової участі до 31.03.2017, тобто на 1 рік.

У відповідності до додаткової угоди від 15.04.2016 р. до договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Овруча від 21.03.2016 відповідач повинен був сплачувати по 53364,70 грн. щомісячно з 01.04.2016 по 31.03.2017.

Однак ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» грошові кошти пайової участі у розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Овруча сплачувалися не у відповідності до графіку - в недостатніх сумах та нерегулярно, що призвело до утворення відповідної заборгованості в розмірі 248823,41 грн.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, Овруцька міська рада також вживала заходи досудового врегулювання спору ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» шляхом надіслання листів та претензії від 20.04.2017 №02-16/494 щодо сплати заборгованості, однак відповіді від Товариства не отримала.

Тому, оцінивши встановлені по справи обставини у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав до надання розстрочки.

За викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що запропоновані відповідачем умови виконання рішення суду призведе до суттєвого порушення майнових інтересів позивача та до зменшення ефективності їх судового захисту, а тому у задоволенні заяви відмовляє.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що твердження відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях, не доведені належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі зясовані та правильно оцінені обставини у справі та ухвалене ним рішення є законним та обґрунтованим, у звязку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "Овруцький молочноконсервний комбінат" на рішення господарського суду Полтавської області від 19.09.2017 у справі № 917/1090/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 19.09.2017 у справі № 917/1090/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний тест постанови апеляційного суду складено 22.12.2017.

Постанова суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.