КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2017 р. Справа№ 910/8780/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Майданевича А.Г.

За участю представників:

Від позивача: Грибенко А.Л. - представник;

Від відповідача: Тузова В.О. - представник;

Розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2017

у справі № 910/8780/17 (суддя Балац С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІДПРИЄМСТВО "ТАВРІДА ЕЛЕКТРИК Україна"

до Публічного акціонерного товариства "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК"

про розірвання договору та стягнення 9 977 794, 33 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "ПІДПРИЄМСТВО "ТАВРІДА ЕЛЕКТРИК Україна" до Публічного акціонерного товариства "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" про розірвання договору та стягнення 9 977 794,33 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем допущено істотне порушення умов укладеного між сторонами договору про розміщення коштів на строковому депозиті від 28.01.2014 № 242425, у вигляді неповернення суми вкладу та відсотків по ньому, що призвело до звернення позивача до суду із вимогами про розірвання договору та стягнення 9 977 794,33 грн., з яких: 6 000 000,00 грн. - основна заборгованість у вигляді розміщених коштів на строковому депозиті, 3 269 667,90 грн. - нараховані відсотки, 47 567,36 грн. - пеня, 104 379,00 грн. - 3 % річних та 556 180,07 грн. - інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2017 позов задоволено частково.

Провадження у справі № 910/8780/17 в частині позовної вимоги про розірвання договору про розміщення коштів на строковому депозиті від 28.01.2014 № 242425 припинено.

Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІДПРИЄМСТВО "ТАВРІДА ЕЛЕКТРИК Україна" основну заборгованість в сумі 6 000 000,00 грн.; відсотки в сумі 1 110 000,00 грн.; пеню в сумі 8 295,00 грн.; 3 % річних в сумі 80 060,55 грн.; інфляційні втрати в сумі 280 845,00 грн.; витрати по сплаті судового збору в сумі 112 188,01 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2017 року у справі № 910/8780/17 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не досліджено всіх обставин справи та не надано належної оцінки доказам у справі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначив, що суд першої інстанції встановити, чи дійсно відбулося зарахування коштів на спірний рахунок, оскільки сам по собі факт підписання сторонами договору не підтвердженням виникнення зобов'язань.

Крім того, відповідачем було подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.10.2017 колегією суддів у складі: головуючого судді Баранця О.М., суддів Калатай Н.Ф., Сітайло Л.Г. поновлено строк на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 06.11.2017.

06.11.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника відповідача надійшли додаткові письмові пояснення, в яких відповідач підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, які колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 06.11.2017 суд оголосив перерву до 27.11.2017 на підставі ст. 77 ГПК України.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 21.11.2017 № 09-52/793/17 у зв'язку із призначенням головуючого судді (судді-доповідача) Баранця О.М. на посаду судді Верховного Суду, відповідно до підпункту 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/8780/17.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" у справі № 910/8780/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Тищенко А.І. та Майданевича А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.11.2017 колегією суддів у складі: головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Тищенко А.І., Майданевича А.Г., апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 14.12.2017.

23.11.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника відповідача надійшли додаткові письмові пояснення, в яких відповідач підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, які колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

11.12.2017 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких позивач заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2017 залишити без змін, які колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 14.12.2017 представник позивача надав пояснення по суті спору, заперечував проти доводів апеляційної скарги з мотивів викладених у запереченнях на апеляційну скаргу та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК", рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2017 залишити без змін.

В судовому засіданні 14.12.2017 представник відповідача надала пояснення по суті спору, підтримала доводи апеляційної скарги та просила задовольнити апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк", рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2017 скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні докази у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПІДПРИЄМСТВО "ТАВРІДА ЕЛЕКТРИК УКРАЇНА" та Публічним акціонерним товариством "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" укладений договір про розміщення коштів на строковому депозиті від 28.01.2014 № 242425.

Пунктом 1 договору визначено, що предметом Договору є внесення позивачем і прийняття відповідачем тимчасово вільних коштів (далі - вклад) у сумі та на строк, що зазначено в додатковій угоді до Договору, із зобов'язаннями виплачувати позивачу суму вкладу та проценти на умовах і в порядку, встановленому у Договору.

Відповідно до пункту 2.3.2 Договору відповідач зобов'язаний виплачувати позивачу проценти у строки, згідно з пунктом 3.11 у редакції додаткової угоди до Договору.

Згідно із пунктом 3.11 укладеної між сторонами спору додаткової угоди від 28.01.2014 № 1, яка наявна в матеріалах справи у вигляді засвідченої копії, ориганал якої оглянуто в судовому засіданні, зокрема, визначено, що проценти за вкладом виплачуються позивачу в день закінчення строку розміщення вкладу, передбаченого пунктом 3.1 цієї угоди кошти, що розміщуються позивачем на депозитному рахунку, перераховуються з його поточного рахунку. Строк розміщення коштів на депозитному рахунку встановлюється до 30.01.2015, або щомісяця кожного числа місяця, наступного за звітним місяцем. Проценти, що залишилися невиплаченими, підлягають виплаті одночасно з сумою вкладу, або за письмовою заявою позивача перераховуються на поповнення вкладу з подальшим продовженням терміну дії Договору (або без продовження терміну дії Договору) на підставі укладення додаткової угоди з урахуванням цих змін.

Згідно із пунктом 2.5 Додаткової угоди, позивач зобов'язується перерахувати вільні кошти в сумі, яку зазначено у пункті 1.2 цієї угоди 6 000 000,00 грн. на рахунок: 5521.

Пунктом 1.3 Додаткової угоди визначено, що за користування вкладом відповідач зобов'язується виплачувати позивачу проценти з розрахунку процентної ставки в розмірі 18,5 % річних.

Відповідно до пункту 2.3.3 Договору, відповідач зобов'язується забезпечити повне збереження вкладу клієнта.

Згідно із пунктом 3.1 Договору кошти, що розміщуються позивачем на депозитному рахунку, перераховуються винятково з його поточного рахунку.

Пунктом 3.12 Додаткової угоди визначено, що у випадку дострокового розірвання Договору з ініціативи позивача проценти позивачу виплачуються за зниженою процентною ставкою з розрахунку 1 (одна ціла) % річних за весь період фактичного розміщення вкладу. При цьому в період розрахунку процентів не включаються дні надходження та списання коштів за депозитним рахунком відповідно до умов пунктів 3.3, 3.4 Договору; різниця між сумою раніше виплачених процентів і сумою процентів перерахованою за зниженою процентною ставкою, утримується відповідачем із суми вкладу під час його повернення позивачу.

Згідно із пунктом 3.3 Договору, нарахування процентів за вкладом проводиться за період розміщення коштів починаючи з дня, наступного за днем надходження вкладу на депозитний рахунок, який зазначено у пункті 2.5 у редакції Додаткової угоди 5521) до Договору. День повернення відповідачем вкладу в інтервал розрахунку процентів не включається.

Відповідно до пункту 3.5 Договору у випадку не витребування позивачем коштів вкладу у визначений пунктом 3.1 у редакції Додаткової угоди строк (30.01.2015), з урахуванням пункту 3.2 (другий абзац) до Договору, та/або накладення арештів на вклад та рахунки позивача, Договір вважається продовженим на такий же строк, зі сплатою процентів у розмірі, який передбачено за вкладами на вимогу відповідача, починаючи з дня закінчення строку розміщення вкладу відповідно до умов п. 3.1 у редакції Додаткової угоди.

Повернення позивачу не витребуваного за строком вкладу та нарахованих процентів здійснюється відповідачем на підставі письмової заяви та платіжного доручення позивача з урахуванням умов пункту 3.2 (другий абзац) цього Договору.

На виконання умов Договору позивач, здійснив перерахування грошових коштів на депозитний рахунок, зазначений в Договорі 5521) в сумі 6 000 000,00 грн., даний факт підтверджується банківською випискою по рахунку позивача № 3001 в період з 01.01.2014 по 31.01.2014, а також платіжним дорученням від 28.01.2014 № 3715, яке роздруковане із системи "Клієнт Банк", на якому, зокрема, наявна печатка відповідача, яке відповідає "Умовам та Правилам надання банківських послуг" відповідача.

Позивач не витребував кошти у визначений пунктом 3.1 Договору строк у відповідача, із заявою про повернення вкладу та відсотків з відповідними платіжними дорученнями позивач звернувся до відповідача із заявою від 19.12.2016 № 0134пр, яка направлена позивачем на адресу відповідача 23.12.2016. Однак вказана заява залишена відповідачем без відповіді та виконання.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно із статтею 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 1058 Цивільного кодексу України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 1060 Цивільного кодексу України існують такі види банківських договорів, як, вклад на вимогу та строковий вклад.

Укладений між сторонами спору Договір є договором строкового вкладу зі строком до 30.01.2015.

Частиною 4 статті 1060 Цивільного кодексу України та пунктом 3.5 Договору визначено, що якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу.

Тобто, після закінчення терміну дії укладеного між сторонами строкового Договору (30.01.2015), останній продовжує свою дію на умовах договору на вимогу.

Згідно із статтею 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Загальні норми, якими регулюються відносини суб'єктів господарювання щодо розірвання договорів визначені главою 53 Цивільного кодексу України. Якщо сторони не можуть дійти згоди щодо розірвання договору, вони мають право передати спір на вирішення суду. Під час розірвання або зміни Договору у такий спосіб, потрібно обов'язково дотримуватися вимог передбачених у статтях 651, 652 ЦК України, статті 188 ГК України.

Статтею 651 Цивільного кодексу України передбачено підстави для зміни або розірвання договору, а саме: зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із заявою від 19.12.2016 № 0134пр про термінове повернення коштів та нарахованих відсотків, зокрема, за укладеним між сторонами спору Договором. Вказана заява направлена позивачем на адресу відповідача 23.12.2016 та отримана останнім 28.12.2016.

Тобто, укладений між сторонами спору Договір є розірваним із дати отримання даної заяви відповідачем, а саме з 28.12.2016.

Таким чином, оскільки Договір є розірваним із 28.12.2016, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що провадження в частині позовної вимоги про розірвання укладеного між сторонами спору Договору підлягає припиненню в порядку, передбаченому пунктом 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, тобто з підстав відсутності предмету спору в цій частині.

Що стосується решти позовних вимог, то вони підлягають задоволенню частково, з урахуванням такого.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Будь-яких доказів щодо повернення відповідачем позивачеві суми вкладу в розмірі 6 000 000,00 грн., матеріали справи не містять.

Таким чином, сума основної заборгованості у розмірі 6 000 000,00 грн. у вигляді розміщених коштів на строковому депозиті підлягає задоволенню повністю, враховуючи, що факт наявності вказаної заборгованості належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований.

Відповідно до пункту 1.3 Додаткової угоди, визначено процентну ставку за користування вкладом на період дії Договору в розмірі 18,5 % річних.

Беручи до уваги період дії строкового Договору та кількість днів (один рік) нарахування відсотків у розмірі 18,5 % річних, сума відсотків яка підлягає стягненню з відповідача становить 1 110 000,00 грн. за таким розрахунком суду - 6 000 000,00 грн. х 18,5 %. = 1 110 000,00 грн.

Оскільки з 31.01.2015 строковий договір продовжив свою дію на умовах договору на вимогу, а позивачем не надано доказів встановленої відсоткової ставки за такими договорами, нарахування 15,5 % ставки, як за терміновими депозитами є неправомірними та задоволенню не підлягають.

Згідно із частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як вже зазначалося, відповідач не виконав грошове зобов'язання у строк, встановлений Договором, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача пені є обґрунтованими.

Проте, судом першої першої інстанції залишено поза увагою, що у відповідності до пункту 4.13 Договору про розміщення коштів на строковому депозиті, у разі порушення стороною цього Договору будь-якого зобов'язання, винна сторона несе відповідальність перед іншою стороною винятково у вигляді сплати пені в розмірі 0,1 від облікової ставки НБУ від своєчасно неповерненої суми, яка нараховується протягом 1 (одного) місяця з моменту виникнення зобов'язання.

Тобто, нарахування можливе лише за період з 29.12.2016 по 29.01.2017.

Враховуючи суму боргу 6 000 000,00 грн. та нарахованих відсотків у розмірі 1 110 000, 00 грн, які не були сплачені відповідачем. У період із 29.12.2016 по 29.01.2017 облікова ставка НБУ становила 14 %.

Таким чином, пеня за період з 29.12.2016 по 29.01.2017 складає 7 110 000, 00 грн. х 1.4 % х 30 дн / 365 дн =8 181,37 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позовна вимога про стягнення з відповідача 3 % річних була задоволена судом першої інстанції частково, оскільки розрахунок позивача, викладений у позові, є арифметично невірним.

Наведена позовна вимога підлягає задоволенню в сумі 80 060,55 грн. за таким розрахунком: 7 110 000,00 грн. х 3 % / 365 х 137 = 80 060,55 грн., за період заявлений позивачем.

Позовна вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат задовольняється судом частково, оскільки розрахунок позивача, викладений у позові, є арифметично невірним, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Наведена позовна вимога підлягає задоволенню в сумі 280 845,00 грн. за таким розрахунком: 7 110 000,00 грн. х 103,95 % - 7 110 000,00 грн. = 280 845,00 грн., за період заявлений позивачем.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Згідно з п. 10 ч. 2 статті 105 Господарського процесуального кодексу України у постанові має бути зазначено новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Згідно з положеннями ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд першої інстанції наведеного вище не врахував, допустивши при цьому неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи в частині вимог про стягнення пені, тому відповідно до приписів ст. 104 ГПК України, рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2017 у справі № 910/8780/17 підлягає зміні в частині розміру пені, а апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати за подання позову та апеляційної скарги розподіляються відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 90, 99, 101, 102, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" - задовольнити частково.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2016 у справі № 910/8780/17 змінити в частині розміру стягнутої суми пені, виклавши резолютивну частину рішення в такій редакції:

,, 1. Позов задовольнити частково.

2. Провадження у справі № 910/8780/17 в частині позовної вимоги про розірвання договору про розміщення коштів на строковому депозиті від 28.01.2014 № 242425 - припинити.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; ідентифікаційний код 14360570) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІДПРИЄМСТВО "ТАВРІДА ЕЛЕКТРИК Україна" (03680, м. Київ, вул. Гарматна, буд. 2; ідентифікаційний код 31576194) основну заборгованість в сумі 6 000 000, 00 грн.; відсотки в сумі 1 110 000,00 грн.; пеню в сумі 8 181,37 грн.; 3 % річних в сумі 80 060,55 грн.; інфляційні втрати в сумі 280 845,00 грн.; витрати по сплаті судового збору в сумі 112 186,30 грн. Видати наказ.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити."

4.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІДПРИЄМСТВО "ТАВРІДА ЕЛЕКТРИК Україна" (03680, м. Київ, вул. Гарматна, буд. 2; ідентифікаційний код 31576194) на користь Публічного акціонерного товариства "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; ідентифікаційний код 14360570) судовий збір 59 628,03 грн. за розгляд апеляційної скарги. Видати наказ.

5.Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

6.Матеріали справи № 910/8780/17 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.І. Тищенко

А.Г. Майданевич