ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.12.2017 Справа № 910/19953/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діпі Оілтрейд", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград Дніпропетровської області

про визнання недійсними окремих частин договору поставки від 17.08.2015р. № 1964-ПУ.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_1, дов. №ББУ/ПУ423/СЛ/16 від 06.12.2017.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Діпі Оілтрейд" звернулося до господарського суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", в якій просить суд визнати недійсним п. 5.2 договору поставки від 17.08.2015 № 1964-ПУ, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Павлоградвугілля» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діпі Оілтрейд»

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що пунктом 5.2. спірного договору передбачена відповідальність у вигляді неустойки одночасно застосування за одне й те саме порушення - не поставку (недопоставку недостаючої) продукції чи поставку (допоставку невистаючої) продукції з порушенням строків, передбачених у договорі чи у відповідній Специфікації, що свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України.

Відповідач позовні вимоги не визнав, у відзиві на позов зазначив про наявність правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 27.04.2012, згідно якої з урахуванням норм с. 621 ЦК України (свобода договору) сторони вправі передбачити в договорі одночасне стягнення декількох видів штрафних санкцій за порушення господарського зобовязання, що в свою чергу не суперечить ст. 61 Конституції України. Крім того, спірним пунктом договору передбачена відповідальність у вигляді штрафу та пені за різні види порушень постачальника (відповідача), а саме: прострочення поставки (допоставки) товару до 10 календарних днів це одне порушення, за яке передбачено стягнення штрафу 5% від вартості продукції, а прострочення виконання вказаних зобовязань більш ніж на 10 календарних днів це інше порушення, за яке договором передбачено стягнення пені. За вказаних обставин, вважає, що п. 5.2 договору відповідає приписам чинного законодавства, у звязку із чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Позивач явку повноважного представника у призначене судове засідання не забезпечив та не надав витребувані судом документи.

Господарський суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача, оскільки про час та місце розгляду справи останній повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, долучене до матеріалів справи.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Оригінали документів, оглянуті у судовому засіданні відповідають копіям, залученим до матеріалів справи.

В порядку ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

17.08.2015 між Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Павлоградвугілля» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діпі Оілтрейд» (постачальник) було укладено договір поставки № 1964-ПУ (далі - договір).

В порядку та на умовах, передбачених цим договором, постачальник зобов'язується поставити у власність покупця нафтопродукти, код ДК (надалі - «продукція») в кількості, в терміни, за ціною і з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в цьому договорі і Специфікаціях, що є невід'ємними частинами до цього договору (п. 1.1. договору).

Якість продукції, що поставляється повинно відповідати нормам, стандартам якісних показників і технічним вимогам, встановленим діючими нормативними актами України та умовами цього договору, до кожного виду продукції (п. 2.1. договору).

Відповідно до п. 2.2. договору продукція приймається покупцем на підставі даних:

за фактичною кількістю продукції, поставленої в узгоджене місце призначення поставки, згідно з даними, зазначеними в залізничних/товарно-транспортних накладних (п. 2.2.1. договору).

за якістю - відповідно до якісними показниками, зазначеними в сертифікаті / паспорті якості виробника, а також відповідно до характеристик і вимог до даної продукції, обумовленими сторонами у відповідних специфікаціях до даного договору (п. 2.2.2. договору).

Продукція надходить партіями в кількості, за цінами, з якісними характеристиками і в терміни, узгоджені сторонами в Специфікаціях до цього договору. Під партією продукції боку розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної за своїми якісними показниками, яке супроводжується одним документом про якість та/або одним з товаросупровідними документом (п. 3.1. договору).

Умови поставки продукції - DDP, згідно з «Інкотермс-2010», з урахуванням умов і застережень, що містяться в цьому договорі та/або відповідних Специфікаціях до нього. Узгоджене місце призначення поставки вказується сторонами у відповідних Специфікаціях до договору. Постачальник несе всі витрати, пов'язані з постачанням продукції, до моменту її поставки в узгоджене місце призначення поставки. У випадках, коли сторонами в Специфікаціях обумовлюються інші умови поставки, взаємини сторін будуть регулюватися положеннями, погодженими сторонами у відповідних Специфікаціях (п. 3.2. договору).

Датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником. При поставці автомобільним транспортом датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця у видатковій накладній. При поставці залізничним транспортом датою поставки вважається дата, зазначена в залізничній накладній, яка свідчить про прибуття продукції на залізничну станцію призначення (узгоджене місце призначення поставки) (п. 3.7. договору).

Зобов'язання постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції в розпорядження покупця в узгоджене місце призначення поставки в кількості, в терміни, з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в договорі і Специфікаціях до нього. Зобов'язання покупця вважаються виконаними з моменту прийняття і оплати поставленої продукції (п. 3.8. договору).

Право власності на продукцію, ризики втрати або псування продукції переходять від постачальника до покупця з дати поставки продукції (п. 3.9. договору).

У разі невиконання або неналежного виконання будь-якої зі сторін прийнятих на себе але цим договором зобов'язань, вона несе відповідальність перед іншою стороною відповідно до вимог чинного законодавства України, в тому числі, відшкодовує збитки, сплачує штрафні санкції. Сторони дійшли згоди, що збитки (витрати), понесені на виконання даного договору, стягуються з винної сторони в повному обсязі незалежно від санкцій, передбачених розділом 5 даного договору (п. 5.1. договору).

Термін нарахування покупцем постачальнику штрафних санкцій за договором не обмежується шістьма місяцями з моменту невиконання зобов'язань за договором, у зв'язку з чим, штрафна санкція підлягає нарахуванню за весь період порушення зобов'язання (п. 5.10. договору).

Цей договір вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін. Сторони дійшли згоди, що в разі належного виконання обома сторонами своїх зобов'язань, термін дії договору встановлюється до 31.12.2016 року включно (п. 7.1. договору).

08.09.2015 сторонами підписано Додаткову угоду до договору (а.с. 40).

12.05.2016 сторони уклали Додаткову угоду до договору (а.с. 41), в якому у звязку зі зміною реквізитів постачальника дійшли згоди внеси зміни до розділу 8 договору «Найменування, місцезнаходження, банківські реквізити та підписи сторін».

26.05.2016 сторони підписали та скріпили печатками Додаткову угоду до договору (а.с. 42), в якій вирішили внести зміни до п. 1 Специфікації від 10.05.2016р.

02.09.2016 сторонами укладено Додаткову угоду до договору (а.с. 43), в якій у звязку зі зміною реквізитів та найменування Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля".

Відповідно до п. 5.2. договору у разі не поставки (недопоставки відсутньої) продукції або поставки (допоставки відсутньої) продукції з порушенням термінів, передбачених у договорі або відповідної Специфікації, постачальник, на письмову вимогу покупця, сплачує покупцеві неустойку у вигляді штрафу в розмірі 5% від вартості продукції, що поставляється по відповідної Специфікації. У разі порушення постачальником своїх зобов'язань згідно з цим пунктом понад 10 (десяти) календарних днів, постачальник додатково, на письмову вимогу покупця, сплачує неустойку в розмірі 0,1% від вартістю не поставленої (недопоставленої відсутньої) продукції або поставленої (допоставленої відсутньої) продукції з порушенням термінів, за кожен день прострочення. Крім цього, постачальник відшкодовує всі збитки покупця, завдані затримкою виконання постачальником зобов'язань за цим договором.

Позивач вважає, що пункт 5.2. договору є недійсним у звязку із тим, що вказаним пунктом передбачено одночасне застосування за одне й те саме порушення - не поставку (недопоставку відсутньої) продукції чи поставку (допоставку відсутньої) продукції з порушенням строків, передбачених у договорі чи у відповідній Специфікації, подвійної цивільно-правової відповідальності, що свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України. Вказане стало причиною звернення до суду.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу, зокрема, шляхом визнання правочину недійсним. Відповідно до ч.2 ст. 20 Господарського кодексу України кожний субєкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів; права і законні інтереси зазначених субєктів захищаються, зокрема, шляхом визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 Цивільного кодексу України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України).

У наведеній статті визначаються загальні правові засади визнання правочину недійсним. Звичайно, що для цього має існувати відповідна правова підстава. Такою правовою підставою Цивільний кодекс України визнає факт недодержання однією стороною чи всіма сторонами вимог, встановлених частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України.

За приписами ч.1 ст.217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" згідно зі ст.217 Цивільного кодексу України правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до ст. 217 Цивільного кодексу України суд може визнати недійсною частину правочину.

Договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Сутність свободи договору розкривається насамперед через співвідношення актів цивільного законодавства і договору: сторони мають право врегулювати ті відносини, які не визначені у положеннях актів цивільного законодавства, а також відступати від положень, що визначені цими актами і самостійно врегулювати свої відносини, крім випадків, коли в актах законодавства міститься пряма заборона відступів від передбачених ними положень або якщо обовязковість положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту чи суті відносин між сторонами.

Відповідно п.1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У п 5.2. договору сторони погодили, що у разі не поставки (недопоставки відсутньої) продукції або поставки (допоставки відсутньої) продукції з порушенням термінів, передбачених у договорі або відповідної Специфікації, постачальник, на письмову вимогу покупця, сплачує покупцеві неустойку у вигляді штрафу в розмірі 5% від вартості продукції, що поставляється по відповідної Специфікації. У разі порушення постачальником своїх зобов'язань згідно з цим пунктом понад 10 (десяти) календарних днів, постачальник додатково, на письмову вимогу покупця, сплачує неустойку в розмірі 0,1% від вартістю не поставленої (недопоставленої відсутньої) продукції або поставленої (допоставленої відсутньої) продукції з порушенням термінів, за кожен день прострочення. Крім цього, постачальник відшкодовує всі збитки покупця, завдані затримкою виконання постачальником зобов'язань за цим договором.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та/або договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

З огляду на викладене, суд вважає що підстави для визнання недійсним п 5.2. договору поставки від 17.08.2015 № 1964-ПУ відсутні, а позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.1, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дати його підписання.

Суддя ОСОБА_2

Повне рішення складено 18.12.2017