РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2017Справа № 910/19959/17

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Газові ресурси»

до товариства з обмеженою відповідальністю ГК «Укргаз»

про стягнення 22 347,83 грн.

Суддя Удалова О.Г.

за участю представників сторін:

від позивача Негода В.В. - за довіреністю від 09.10.2017 р.;

від відповідача не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газові ресурси» (далі - ТОВ «Газові ресурси», позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю ГК «Укргаз» (далі - ТОВ ГК «Укргаз», відповідач) про стягнення 22 347,83 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 141/17-ГКУ від 20.03.2017 р. в частині виконання останнім обов'язку повернути частину попередньої оплати у розмірі, що перевищує вартість обсягу поставленого товару.

У позові ТОВ «Газові ресурси» просить суд стягнути з ТОВ ГК «Укргаз» 19 605,71 грн. основного боргу, 389,43 грн. неустойки, 980,29 грн. штрафу в розмірі 5%, 1 372,40 грн. штрафу в розмірі 7%, а всього - 22 347,83 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.11.2017 р. порушено провадження у справі № 910/19959/17 та призначено її до розгляду на 28.11.2017 р.

28.11.2017 р. представник позивача подав витребувані ухвалою суду від 14.11.2017 р. документи, а також нормативно-правове обґрунтування щодо одночасного стягнення штрафів у розмірі 5% і 7% та додаткові пояснення, в яких просив суд не брати до уваги зазначений у позовній заяві акт прийому-передачі природного газу від 30.06.2017 р. на суму 1 446 000,00 грн., оскільки вказаний акт був складений сторонами на виконання іншого договору, який не є підставою даного позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.11.2017 р. розгляд даної справи було відкладено на 14.12.2017 р.

01.12.2017 р. та 13.12.2017 р. через відділ автоматизованого діловодства суду представник позивача подав клопотання про долучення до матеріалів справи документів, яке було задоволено судом.

13.12.2017 р. також через відділ автоматизованого діловодства суду представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтоване відсутністю уповноваженої особи для направлення у судове засідання.

У судовому засіданні 14.12.2017 р. представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в жодне судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 396 та № 922, вимоги ухвал суду від 14.11.2017 р. та 28.11.2017 р. про надання відзиву на позовну заяву не виконав.

Суд, розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, відмовив у його задоволенні з огляду на необґрунтованість останнього та ненадання доказів на підтвердження наявності обставин, які перешкоджають представнику відповідача з'явитись у судове засідання, а також з огляду на те, що відповідач не обмежений законодавством при виборі особи, уповноваженої представляти його інтереси.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, та наявність у матеріалах справи доказів необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

20.03.2017 р. між ТОВ ГК «Укргаз» (оптовий продавець) та ТОВ «Газові ресурси» (оптовий покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 141/17-ГКУ (далі - договір), згідно з умовами якого оптовий продавець (відповідач) зобов'язувався передати у власність оптового покупця (позивача) природний газ, приведений до стандартних умов ((t) = 20 °С, тиск газу (Р) = 760 мм ртутного стовпчика (101,325 кПа)) (далі - товар), а оптовий покупець зобов'язувався прийняти й оплатити вказаний товар, в порядку та на умовах, визначених в договорі.

Положеннями п.п. 2.1, 2.2 та 4.1 договору передбачено, що строки передачі газу у відповідному місяці передачі, обсяг газу, що підлягає передачі оптовим продавцем оптовому покупцеві за цим договором, а також ціна за 1 тисячу куб. м. газу, та ціна на газ, який підлягає передачі, визначається сторонами у додаткових угодах до договору.

Так, сторонами були укладені наступні додаткові угоди:

- № 1 від 20.03.2017 р. - на поставку у квітні 2017 р. обсягу газу до 350 000 куб. м. за ціною 6 600,00 грн. за 1 тис. куб. м. (з ПДВ);

- № 2 від 21.03.2017 р. - на поставку у квітні 2017 р. обсягу газу 100 000 куб. м. за ціною 6 600,00 грн. за 1 тис. куб. м. (з ПДВ);

- № 3 від 27.03.2017 р. - на поставку у квітні 2017 р. обсягу газу до 600 000 куб. м. за ціною 6 550,00 грн. за 1 тис. куб. м. (з ПДВ);

- № 4 від 20.04.2017 р. - на поставку у травні 2017 р. обсягу газу до 600 000 куб. м. за ціною 6 500,00 грн. за 1 тис. куб. м. (з ПДВ);

- № 5 від 12.05.2017 р. - на поставку у травні 2017 р. обсягу газу до 240 000 куб. м. за ціною 6 900,00 грн. за 1 тис. куб. м. (з ПДВ);

- № 5/1 від 12.05.2017 р. - на поставку у травні 2017 р. обсягу газу до 300 000 куб. м. за ціною 6 700,00 грн. за 1 тис. куб. м. (з ПДВ);

- № 6 від 17.05.2017 р. - на поставку у червні 2017 р. обсягу газу до 350 000 куб. м. за ціною 6 950,00 грн. за 1 тис. куб. м. (з ПДВ);

- № 7 від 07.06.2017 р. - на поставку у травні 2017 р. обсягу газу до 200 000 куб. м. за ціною 7 250,00 грн. за 1 тис. куб. м. (з ПДВ).

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов укладеного сторонами договору, позивач сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 12 578 494,20 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача від 21.03.2017 р., 22.03.2017 р., 23.03.2017 р., 24.03.2017 р., 27.03.2017 р., 28.03.2017 р., 29.03.2017 р., 03.04.2017 р., 11.04.2017 р., 20.04.2017 р., 26.04.2017 р., 12.05.2017 р., 07.06.2017 р.

Відповідач передав, а позивач прийняв товар на загальну суму 12 558 888,49 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу № 150 від 30.04.2017 р., № 151 від 30.04.2017 р., № 228 від 31.05.2017 р., № 198 від 31.05.2017 р., № 240 від 30.06.2017 р., засвідченими підписами представників та печатками позивача і відповідача.

Таким чином, розмір попередньої оплати, сплаченої позивачем на користь відповідача, перевищує вартість товару, поставленого відповідачем позивачу, на 19 605,71 грн. (12 578 494,20 - 12 558 888,49). Викладене також підтверджуються актом звіряння взаємних розрахунків за період з 20.03.2017 по 13.10.2017 р., засвідченим підписами представників позивача і відповідача та печатками обох сторін.

Відповідно до п. 5.5 договору якщо сума здійсненої оптовим покупцем попередньої оплати перевищує вартість обсягу газу вказану в комерційному акті приймання-передачі, надлишок перерахованих грошових коштів зараховується, за наявності письмового звернення оптового покупця як попередня оплата газу на наступній місяць передачі та/або повертається покупцеві за його вимогою, впродовж 5 (п'яти) банківських днів з дня надходження відповідної вимоги.

Положеннями п. 6.3 договору передбачено, що у разі невиконання оптовим продавцем зобов'язань щодо передачі обсягів газу, за умови відсутності у оптового покупця заборгованості за цим договором, оптовий продавець зобов'язується повернути, у термін по 15 (п'ятнадцяте) число місяця наступного за місяцем передачі, на поточний рахунок оптового покупця, зазначений у розділі 11 даного договору, грошові кошти, сплачені оптовим покупцем на користь оптового продавця, за обсяг газу у відповідному місяці передачі.

На підставі вищевказаних пунктів договору позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути грошові кошти у розмірі 19 605,71 грн. шляхом направлення листа № 13/10-03 від 13.10.2017 р. (що підтверджується фіскальним чеком підприємства поштового зв'язку № 8726 від 13.10.2017 р. та описом вкладення у поштове відправлення № 729) та претензійної вимоги № 19/10-02 від 19.10.2017 р. (що підтверджується фіскальним чеком підприємства поштового зв'язку № 3469 від 19.10.2017 р. та описом вкладення у поштове відправлення № 361).

Як свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень № 729 та № 361, відповідач отримав вказані лист та претензію 25.10.2017 р., проте відповіді не надав та в порушення умов укладеного сторонами договору, попередню оплату у розмірі, що перевищує вартість обсягу поставленого товару, позивачу не повернув.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем з повернення попередньої оплати, сплаченої останнім на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу № 141/17-ГКУ від 20.03.2017 р., становить 19 605,71 грн.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 4 ст. 263 Господарського кодексу України господарсько-торговельною є діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання у сфері товарного обігу, спрямована на реалізацію продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання, а також допоміжна діяльність, яка забезпечує їх реалізацію шляхом надання відповідних послуг. Господарсько-торговельна діяльність опосередковується, зокрема, господарськими договорами купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 вказаної статті, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми (ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України).

Також частиною 3 ст. 693 Цивільного кодексу України встановлено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач документів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед позивачем в повному обсязі або спростовували доводи останнього, суду не надав.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 19 605,71 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 389,43 грн. неустойки, 980,29 грн. штрафу в розмірі 5% та 1 372,40 грн. штрафу в розмірі 7%.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 6.3 договору передбачено, що у разі невиконання оптовим продавцем зобов'язань щодо передачі обсягів газу, за умови відсутності у оптового покупця заборгованості за цим договором, оптовий продавець зобов'язується повернути, у термін по 15 (п'ятнадцяте) число місяця наступного за місяцем передачі, на поточний рахунок оптового покупця, зазначений у розділі 11 даного договору, грошові кошти, сплачені оптовим покупцем на користь оптового продавця, за обсяг газу у відповідному місяці передачі. У випадку невиконання оптовим продавцем свого зобов'язання, щодо повернення грошових коштів сплачених оптовим покупцем, оптовий продавець сплачує оптовому покупцю неустойку за кожний день прострочення, у розмірі подвійної обліковий ставки НБУ, що діяв у період, за який сплачується неустойка, від суми неповернутих/несвоєчасно повернутих оптовому покупцю грошових коштів та додатково - штраф у розмірі 5% (п'ять відсотків) від суми неповернутих/несвоєчасно повернутих оптовому покупцю грошових коштів, а у разі прострочення платежу на строк понад 10 календарних днів - додатково штраф у розмірі 7% (сім відсотків) суми неповернутих/несвоєчасно повернутих оптовому покупцю грошових коштів.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач попередню оплату позивачу не повернув, відтак допустив порушення зобов'язання.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

З наданого позивачем розрахунку позовних вимог, вбачається, що під неустойкою, визначеною в розмірі 389,43 грн., позивач розуміє пеню.

Перевіривши розрахунок неустойки (пені) з урахуванням визначеного позивачем періоду її нарахування з 16.10.2017 р. по 13.11.2017 р., суд встановив, що розмір пені становить 399,09 грн., тобто є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Вимога про стягнення з відповідача пені підлягає задоволенню судом у розмірі, визначеному позивачем, а саме - 389,43 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафів у розмірі 5% та 7% суд встановив, що він виконаний арифметично вірно, з дотриманням вимог чинного законодавства, а їх розмір становить відповідно - 980,29 грн. та 1 372,40 грн. Відтак, вказані позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у вказаному розмірі.

При цьому, судом врахована правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 27.04.2012 р. у справі № 3-24гс12, відповідно до якої одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Судом також враховано, що визначені договором штрафи передбачені за різні порушення його умов, а саме: штраф у розмірі 5% передбачений сторонами договору за прострочення повернення грошових коштів, а штраф у розмірі 7% - за прострочення повернення грошових коштів на строк понад 10 календарних днів.

Відтак, одночасне стягнення штрафів у розмірі 5% та 7% також не суперечить приписам ст. 61 Конституції України та узгоджується з принципом свободи договору, закріпленим у ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, і приписами ст. 628 Цивільного кодексу України, згідно з якими зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача попередньої оплати, а також пені та штрафів підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 4, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю ГК «Укргаз» (01010, м. Київ, вул. Московська, будинок 32/2, поверх 11, ідентифікаційний код 39320386) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Газові ресурси» (02095, м. Київ, вул. Срібнокільська, будинок 2-А, квартира 1, ідентифікаційний код 38418870) основний борг у розмірі 19 605,71 грн. (дев'ятнадцять тисяч шістсот п'ять грн. 71 коп.), неустойку в розмірі 389,43 грн. (триста вісімдесят дев'ять грн. 43 коп.), 980,29 грн. (дев'ятсот вісімдесят грн. 29 коп.) штрафу в розмірі 5%, 1 372,40 грн. (одна тисяча триста сімдесят дві грн. 40 коп.) штрафу в розмірі 7%, та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600,00 грн. (одна тисяча шістсот грн. 00 коп.).

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Повне рішення складено 19.12.2017 р.

Суддя О.Г. Удалова