УХВАЛА

14.12.2017Справа № 910/22654/14
Суддя Отрош І.М., розглянувши скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова компанія" на дії та бездіяльність Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у справі № 910/22654/14

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова компанія"
доПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Гарант-Авто"
простягнення 12482 грн. 37 коп.
Представники сторін: не викликались.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.12.2014 у справі № 910/22654/14 позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова компанія" задоволено повністю; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Гарант-Авто" страхове відшкодування у розмірі 12482 грн. 37 коп. та судовий збір у розмірі 1827 грн. 00 коп.

26.12.2014 на виконання вказаного рішення суду видано наказ.

14.12.2017 до Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова компанія" надійшла скарга на дії та бездіяльність Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у справі № 910/22654/14, в якій скаржник (стягувач) просить суд: 1) визнати бездіяльність Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у виконавчому провадженні ВП№46518571; 2) визнати неправомірними дії Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо закінчення виконавчого провадження.

Обгрунтовуючи подану до суду скаргу, скаржник (стягувач) вказав на те, що 16.02.2015 Печерським районним відділом Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві було відкрито виконавче провадження ВП№46518571 з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 26712.2014 у справі № 910/22654/14.

Скаржник (стягувач) вказав на те, що 29.11.2017 під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ВП№46518571, він дізнався, що вказане виконавче провадження ВП№46518571 було закінчене з підстав відсутності відомостей про наявне майно боржника.

Однак, як зазначив скаржник, у боржника наявне майно, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у зв'язку з чим державний виконавець повинен був накласти арешт на майно боржника та у випадку невиконання боржником зобов'язань реалізувати таке майно для задоволення вимог стягувача.

Вказаних дій державним виконавцем вчинено не було, що, як зазначає скаржник, свідчить про неналежне виконання державним виконавцем своїх обов'язків, та виявилось в бездіяльності щодо ефективного, неупередженого і своєчасного виконання рішення суду та винесенні неправомірної постанови про закінчення виконавчого провадження.

Розглянувши скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова компанія" на дії та бездіяльність Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у справі № 910/22654/14, суд дійшов висновку, що вона не відповідає вимогам розділу VIII Господарського процесуального кодексу України, а тому підлягає поверненню з посиланням на ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на таке.

Відповідно до п. 9.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012, скарга має відповідати загальним вимогам щодо змісту та форми позовної заяви, передбаченим статтею 54 ГПК, з доданням до неї документів, зазначених у пунктах 2, 4 частини першої цієї статті і за необхідності - зазначених у частинах другій і третій статті 57 названого Кодексу, а також містити відомості, перелічені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону України "Про виконавче провадження".

У вирішенні питань, які виникають у розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби, до заяв учасників виконавчого провадження (заявників) мають застосовуватися положення ГПК, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема, статей 2, 18, 21, 22, 26, 29, 31, 41, 42, 62, пунктів 1 - 3, 5, 6, 9 частини першої статті 63, статті 64, розділів XI, XII, XII 1 ГПК тощо.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву та додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких грунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обгрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми.

Відповідно до ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарга на рішення, дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби, приватних виконавців щодо виконання судових рішень господарських судів може бути подана стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, крім рішень виконавця про відкладення проведення виконавчих дій, які можуть бути оскаржені протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів.

Таким чином, звертаючись до суду із скаргою на бездіяльність органів ДВС, скаржник повинен зазначити у скарзі та обгрунтувати належними доказами, що скарга подається ним у строк, встановлений у ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України (протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів).

Суд зазначає, що встановлення законом строків для оскарження дій органів ДВС має на меті забезпечення прав усіх учасників виконавчого провадження та стабільності і правової визначеності правовідносин, які виникають при виконанні рішення суду, а тому положення норми ч. 1 ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України щодо встановлення строку для реалізації права на оскарження рішень, дій (бездіяльності) органів ДВС (протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів), повинні розумітись саме обов'язок скаржника з доведення вказаних обставин.

Як встановлено судом, у поданій до суду скарзі скаржник (стягувач) просить суд : 1) визнати бездіяльність Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у виконавчому провадженні ВП№46518571; 2) визнати неправомірними дії Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо закінчення виконавчого провадження.

При цьому, враховуючи заявлені скаржником підстави скарги, суд дійшов висновку, що, по суті, скаржником оскаржується постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП№46518571 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 26.12.2014 у справі № 910/22654/14.

Суд зазначає, що скаржник повинен обґрунтувати суду належними доказами, що скарга подана ним у строк, встановлений у ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України (протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів).

Однак, скаржником не обґрунтовано у скарзі та не долучено до скарги доказів, що підтверджують звернення скаржника до суду у строк встановлений у ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України.

Скаржник у скарзі зазначив, що про закінчення виконавчого провадження ВП№46518571 скаржнику стало відомо 29.11.2017 під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження ВП№46518571.

Однак, суд зазначає, що встановлений ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України строк на оскарження дій державного виконавця повинен відраховуватися саме протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод і законних інтересів, та скаржник не має права зловживати своїм процесуальним правом на оскарження дій державного виконавця шляхом намагання штучно змінити строк оскарження шляхом визначення моменту відліку такого строку від дати ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Таким чином, з огляду на те, що скаржником, по суті, оскаржується постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП№46518571, встановлений ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України строк на оскарження вказаної постанови повинен відраховуватися від дати отримання скаржником вказаної постанови.

Однак, скаржник не вказує у скарзі ані дати винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження ВП№46518571, ані отримання/неотримання скаржником вказаної постанови.

При цьому, скаржником не надано суду доказів ненадсилання державним виконавцем на адресу скаржника постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження ВП№46518571 (зокрема, довідки відділення поштового зв'язку, що на адресу скаржника не надходила поштова кореспонденція від Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві від дати винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП№46518571 до дати ознайомлення скаржником з матеріалами виконавчого провадження).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що скаржником не обґрунтовано у скарзі та не долучено до скарги доказів, що підтверджують звернення скаржника до суду у строк встановлений у ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, у випадку пропуску скаржником встановленого у ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України строку на оскарження рішень, дій, бездіяльності органів ДВС, скаржник має право подати клопотання про відновлення такого строку, обґрунтувавши наявність поважних причин пропуску строку.

Відповідно до статті 53 Господарського процесуального Кодексу України, за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Про відновлення пропущеного строку зазначається в рішенні, ухвалі чи постанові господарського суду. Про відмову у відновленні строку виноситься ухвала, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 9.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17.10.2012 № 9, встановлений у частині першій статті 121-2 ГПК десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому відповідно до вимог статті 53 ГПК може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання. Скарга, пропущений строк подання якої не відновлений, залишається без розгляду, про що з посиланням на статті 53 і 121-2 ГПК судом без виклику сторін виноситься ухвала. Якщо ж скаргу було подано з пропуском згаданого строку без заяви про його відновлення, суд без виклику сторін виносить ухвалу про залишення скарги без розгляду, що не перешкоджає повторному поданню скарги із заявою про відновлення строку такого подання.

Таким чином, у випадку пропущення строку, встановленого у ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України, скаржник має право подати до суду разом із скаргою на дії (бездіяльність) органів ДВС заяву про відновлення пропущеного строку на подання скарги, обґрунтувавши наявність поважних причин пропуску такого строку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про повернення без розгляду скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова компанія" на дії та бездіяльність Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у справі № 910/22654/14.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущених порушень.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова компанія" на дії та бездіяльність Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у справі № 910/22654/14 повернути без розгляду.

Суддя І.М. Отрош