ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2017р. Справа № 917/1873/17

за позовом Фізичної особи - підприємця Кобрина Олександра Михайловича, АДРЕСА_1, ідент. код НОМЕР_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", 37300, Полтавська обл., м.Гадяч, вул. Будька, 47, ідент. код 33460268

про стягнення 92155,47 грн.

Суддя Іванко Л.А.

Представники сторін:

від позивача: Абрамова М.Л., дов.№809 від 29.12.2016 року

від відповідача: не з"явився

Представники сторін після перерви:

від позивача: Абрамова М.Л., дов.№809 від 29.12.2016 року

від відповідача: Дробах А.Е., дов. №4 від 21.08.2017 року

В судовому засідання було оголошено перерву відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

Розглядається позовна заява Фізичної особи - підприємця Кобрина Олександра Михайловича про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" 92 155,47 грн. заборгованості відповідно до договору про перевезення вантажів №010114-07 від 01.01.2014р.

Представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог за обґрунтуванням наведеним у позовній заяві.

Відповідач відзив нa позов не надав, явку повноважного представника в судове засідання 07.12.2017р. не забезпечив. При цьому, представник відповідача направив суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з неможливістю забезпечити явку в судове засідання 07.122017 року.

Заявлене представником відповідача клопотання про відкладення розгляду справи судом відхиляється з огляду на наступне.

Згідно ст.28 Господарського процесуального кодексу України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Представники юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації.

Таким чином, учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-четвертою статті 28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК України).

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до пп. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

В зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів, наявних у матеріалах справи достатньо, явка представників сторін не визнавалась обов'язковою, суд вважав за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

12.12.2017р. представник відповідача надав суду заяву про перенесення розгляду справи на іншу дату та надати сторонам час для проведення переговорів та підписання мирової угоди. Заявлене клопотання також відхиляється судом, оскільки з дати отримання відповідачем копії позовної заяви позивача та з дати отримання ухвали про порушення провадження у справі пройшло достатньо часу, щоб при бажання розпочати переговори та укласти мирову угоду.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Заявлене клопотання про відкладення розгляду справи для надання часу на укладення мирової угоди, як і попереднє клопотання відповідача про відкладення розгляду справи в зв'язку з неможливістю забезпечити явку представника, суд розцінює як намагання відповідача затягти вирішення спору по суті, що в свою чергу порушує права позивача.

Крім цього, суд вважає, що відповідач може скористатися правом на укладення мирової угоди в процесі виконання судового рішення та подати її на затвердження в порядку ст.121 ГПК України.

12.12.2017р. в судовому засідання відповідно до ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

01.01.2014р. між ТОВ "Гадячсир" та ФОП Кобрин Олександр Михайлович було укладено договір №010114-07 про перевезення вантажів (далі -Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору Замовник доручає, а Перевізник на умовах даного Договору власними (орендованими, іншими) транспортними засобами за відповідну плату здійснює перевезення визначеного товарно-транспортними накладними Вантажу з визначеного замовником місця завантаження до пункту його розвантаження.

На виконання взятих на себе зобов'язань за Договором, позивач як Перевізник надав відповідачу послуги з перевезення вантажів, що підтверджується товарно-транспортними накладними, доданими до позовної заяви. (а.с. 21-59).

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що розрахунки здійснюються у безготівковій формі в національній валюті України шляхом перерахування Замовником коштів на поточний рахунок Перевізника після 10 банківських днів з моменту підписання Замовником документів згідно п.5.2 даного Договору.

Пунктом 5.2 Договору сторонами погодили, що підставою для розрахунків за Договором є: рахунок Перевізника з додатком про розрахунок вартості перевезення, підписаний Сторонами, Акт приймання-передачі наданих послуг, оригінал товарно-транспортних накладних. Факт надання відповідачу послуг за Договором підтверджується актами наданих послуг: №281 від 28.09.16р., № 282 від 29.09.16р., №286 від 02.10.16р., №287 від 03.10.16р., №290 від 05.10.16р., 292 від 06.10.16р.,№293 від 07.10.16р., №297 від 10.10.16р., №299 від 11.10.16р., №306 від 15.10.16р., №309 від 17.10.16р., №312 від 19.10.16р., №313 від 20.10.16р., №314 від 21.10.16р., №323 від 01.11.16р., №324 від 02.11.16р., №327 від 04.11.16р., №343 від 16.11.16р., №354 від 23.11.16р., №364 від 28.11.16р., №374 від 20.12.16р.

Вказані акти підписані обома сторонами в собі керівників, скріплені печатками без жодних зауважень, та свідчать про надання позивачем та прийняття відповідачем послуг з перевезення вантажів.

Як зазначає позивач, крім актів надання послуг, заборгованість відповідача підтверджується угодою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.06.2017р. в якій відповідач визнав існування боргу в сумі 122 155,47 грн. Однак з цієї суми не були вирахувані проведені відповідачем платежі 19.05.2017р. на суму 10 000 грн., 24.05.2017р. на суму 10 000 грн. та 25.05.2017р. на суму 10 000 грн., а всього проплачено 30 000 грн. (виписка з банківського рахунку (а.с.80).

Таким чином, відповідач заборгував позивачу за надані послуги перевезення 92 155,47 грн.

При розгляді спору по суті господарським судом прийнято до уваги наступне.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статтей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до приписів статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає по суті договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Положеннями статті 627 цього ж Кодексу передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами виникли правовідносини з перевезення вантажу. Згідно з положеннями ст.909 ЦК України, ст.307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довіреній їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачу), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується укладенням перевізного документу (транспортної накладної коносамента, тощо) відповідно до вимог законодавства.

За змістом ч.2 ст.908 ЦК України, що кореспондується з вимогами ч.5 ст.307 ГК України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими Законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Позивач (перевізник) взяв на себе зобов'язання доставити наданий йому замовником (відповідачем) вантаж до пункту його призначення, а замовник зобов'язувався сплатити за одержані послуги з перевезення обумовлену Договором плату (п.1.1, п.5.1 Договору).

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 статті 193 ГК України суб'єкт господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконуючи господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належно чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Наданими позивачем актами надання послуг підтверджується факт належного виконання ним своїх зобов'язань за Договором.

Наявність заборгованості за надані позивачем послуги перевезення відповідачем визнано в угоді про зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.06.2017р.

Відповідно до ст.4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підтверджені наданими доказами та відповідають нормам матеріального права, відповідачем не спростовані і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір відповідно до ч.2 ст. 49 ГПК України покладається на відповідача.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" (37300, Полтавська обл., м.Гадяч, вул. Будька, 47, ідентифікаційний код 33460268, р/р8200 в філії АТ "Укрексімбанк" МФО 331649) на користь Фізичної особи - підприємця Кобрина Олександра Михайловича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, р/р НОМЕР_2 в ПАТ КБ "Приватбанк" МФО 300711) 92 155 грн. 47 коп. основного боргу, 1600 грн. судового збору.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18.12.2017 року.

Суддя Л.А. Іванко