РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2017Справа №910/17728/17

За позовом: приватного підприємства "ЄВРОПАЦУКОР";

до відповідача-1: публічного акціонерного товариства "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ";

до відповідача-2: товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНСОЛЕ";

про: визнання договору недійсним.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: не з'явилися;

відповідача-1: Дмитраш О.З. - за довіреністю від 28.09.2017 № 3-131100/5656;

відповідача-2: не з'явилися.

С У Т Ь С П О Р У :

Приватне підприємство "ЄВРОПАЦУКОР" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до публічного акціонерного товариства "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" (далі - відповідач-1) та товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФІНСОЛЕ" (далі - відповідач-2) про визнання договору недійсним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2 договір про відступлення прав вимоги від 21.08.2017, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скорик О.М., зареєстрований в реєстрі за № 912 (далі - Договір/оспорюваний правочин), укладений без письмової згоди боржника (позивача) та у неналежній формі, що враховуючи ч. 1 ст. 203, ст. 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання його недійсним.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 12.10.2017 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/17728/17. Розгляд справи призначений на 20.11.2017.

Відповідач скориставшись правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав до суду відзив, яким позов відхилив повністю з урахуванням того, що при укладенні оспорюваного правочину відсутні порушення закону, права позивача жодним чином не порушені, а також те, що позивач не зазначає, які саме конкретні пункти кредитного договору містять положення про необхідність отримання згоди боржника на уступку.

Господарський суд міста Києва, в порядку передбаченому ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою від 20.11.2017 відклав розгляд даної справи на 11.12.2017.

Ухвали винесені судом у даній справі надсилалися останнім сторонам процесу на адреси їх місцезнаходження, які відповідають відомостям, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відтак, у розумінні ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, сторони процесу повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

В судовому засіданні 11.12.2017 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважного представника відповідача-1 по суті даного спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до умов п. 1 оспорюваного правочину, Банк (відповідач-1) відступає новому кредитору (відповідач-2) належні Банку, а новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників, заставодавців, іпотекодавців, поручителів, зазначених у Додатку 1 до оспорюваного правочину, надалі за текстом - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов'язки Боржників, за кредитними договорами, договорами застави, договорами іпотеки, договорами поруки, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них згідно реєстру Додатку 1 до оспорюваного правочину - надалі за текстом - основні договори. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених оспорюваним правочином .

У пункті 2 оспорюваного правочину зазначено, що новий кредитор у день укладання цього Договору, але у будь-якому випадку не раніше отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього Договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи право вимагати належного виконання Боржниками зобов'язань за основними договорами, сплати процентів, сплати штрафних санкцій у розмірах, вказаних у Додатку 1 до цього Договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов'язань тощо. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у Додатку 1 до цього Договору. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане Банку відповідно до умов основних договорів.

Згідно п.4 Договору відступлення сторони домовились, що за відступлення прав вимог за основними договорами, відповідно до цього Договору новий кредитор сплачує Банку грошові кошти у сумі 23.874.685,07 грн.: кошти у сумі 23.874.658,07 грн. сплачені новим кредитором Банку до моменту укладання цього Договору на підставі протоколу торгів, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор.

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок того, що на думку позивача до укладеного між відповідачами Договору поруки слід застосувати правила, встановлені ст. 215 Цивільного кодексу України, з тих підстав, що оспорюваний правочин укладений без письмової згоди боржника (позивача) та у неналежній формі.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

Згідно приписів статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України.

Відповідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу.

Приписами частин 1 і 5 ст. 203 ЦК України встановлено, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" 17.12.2015 Правління НБУ прийняло постанову № 898 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит".

На підставі вказаної постанови виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 № 230 "Про початок процедури ліквідації АТ "Банк "Фінанси та Кредит" та делегування повноважень ліквідатора банку".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07.07.2016 № 1153 затверджено ліквідаційну масу відповідача-1.

Відповідно до ч. 2 ст.51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна банку, за найвищою вартістю у найкоротший строк.

Фонд затверджує способи, порядок, склад, та умови відчуження майна банку, у разі потреби організовує консолідований продаж майна кількох банків, що одночасно перебувають у процедурі ліквідації (ч. 3 ст.51 Закону).

Згідно із частиною шостою статті 51 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізований у такий спосіб:

1)на відкритих торгах (аукціоні);

2)шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі.

Продаж майна банку може проводитись в електронній формі (на електронних майданчиках).

Порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури регламентується Положенням щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.03.2016 № 388.

Відповідно до вимог пункту 4 розділу VII зазначеного Положення у разі якщо відкриті торги (аукціон) відбулися, банк зобов'язаний укласти договір купівлі-продажу активу (майна).

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за № 2601 від 22.06.2017 "Про затвердження умов продажу активів публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" 26.07.2017 відбулися електронні торги за лотом № Q81518Ы0167, за результатами яких переможцем торгів визнано відповідача 2, а також сформовано протокол електронних торгів № UA-EA-2017-07-12-000010-с.

З метою оформлення результатів електронних торгів, відповідно до вимог чинного законодавства, між відповідачами укладений оспорюваний правочин.

Таким чином, при укладенні оспорюваного правочину відповідачами були дотримані норми закону.

Приписами частини 1 статті 516 Цивільного кодексу України встановлено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Проте, позивачем здійснено загальне посилання на кредитний договір та не вказано, які пункти кредитного договору, містять положення про необхідність отримання письмової згоди боржника (позивача) на уступку.

Разом з тим, відповідач-1 зазначає, що договір про відновлювальну кредитну лінію від 03.09.2007 № 0189-01-07, укладений між відповідачем-1 та позивачем (із додатковими угодами до нього) не містить положень, які б передбачали необхідність отримання згоди боржника на здійснення уступки прав, що, в свою чергу, позивачем не спростовано.

Крім того, відповідач-1 повідомив позивача про здійснену уступку листом від 22.08.2017 № 3-390000/4908.

Приписами частини 1 статті 513 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Враховуючи те, що за оспорюваним правочином відступаються права вимоги, в тому числі за нотаріально посвідченими договорами, оспорюіваний правочин був укладений між відповідачами у нотаріальній формі, що спростовує доводи позивача про його неналежну форму.

Крім того, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Враховуючи викладене вище, з матеріалів справи не вбачається жодного порушення прав та законних інтересів позивача при укладенні між відповідачами оспорюваного правочину.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у відповідності до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49 ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20 грудня 2017 року

Суддя С.В. Балац