ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2017 р.Справа № 922/3680/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків

до Комітету у справах сім'ї, молоді та спорту по Новобаварському району Департаменту у справах сім'ї, молоді та спорту Харківської міської ради, м. Харків

про стягнення 150223,70 грн.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (дов. № 38-3483/72 від 29.09.2015)

відповідача - ОСОБА_2 (дов. № 303 від 13.11.2017)

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі", 01.11.2017 звернулося до господарського суду Харківської області із позовом до Комітету у справах сім'ї, молоді та спорту по Новобаварському району Департаменту у справах сім'ї, молоді та спорту Харківської міської ради, в якому просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 150223,70 грн., яка утворилась за період з листопада 2011 р. по березень 2013 р. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про постачання теплової енергії №2278, що був укладений між сторонами 01.12.2003. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.11.2017 позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/3680/17 та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 15.11.2017 о 12:30.

У судовому засіданні 15.11.2017 було оголошено перерву до 12:00 29.11.2017 р. за клопотанням представника відповідача.

28.11.2017 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. 39795), в якому відповідач, керуючись ст. 267 ЦК України, просить суд застосувати позовну давність, передбачену статтею 261 ЦК України щодо заявлених КП "Харківські теплові мережі" позовних вимог та відмовити у задоволенні позову про стягнення заборгованості за договором постачання теплової енергії у розмірі 150223,70 грн.

Суд перейшов до розгляду справи по суті у судовому засіданні 29.11.2017.

У судовому засіданні 29.11.2017 було оголошено перерву до 11:30 13.12.2017 р. за клопотанням представника позивача.

Представник позивача у судовому засіданні та у наданих на адресу суду заперечення на відзив відповідача (вх. 41077) просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, визнати поважними причини пропуску процесуального строку по справі № 922/3680/17 та відновити пропущений строк позовної давності на стягнення заборгованості за спірний період, посилаючись на ту обставину, що для погашення заборгованості за послуги по теплопостачанню КП "Харківські теплові мережі" використовує різні форми, у тому числі і звернення до суду за захистом порушеного права. У зв'язку з величезною кількістю споживачів підприємство не має можливості відразу пред'явити позови до всіх неплатників. При цьому, позивач наголошує, що відновивши строк позовної давності суд, по-перше, відновить справедливість стосовно тих споживачів, які справно здійснюють оплату наданих послуг, по-друге, не дозволить неплатникам уникнути відповідальності хоча б частково, тому як стягнення заборгованості здійснюється за тарифами, що діяли на момент надання послуг і на сьогоднішній день вже сильно знецінені інфляцією.

В свою чергу, представник відповідача 12.12.2017 повторно звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності (вх. 41553).

Розглянувши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

01 грудня 2003 року між комунальним підприємством Харківські теплові мережі (енергопостачальна організація, позивач) та Комітетом у справах сім'ї, молоді та спорту по Новобаварському району Департаменту у справах сім'ї, молоді та спорту Харківської міської ради (споживач, відповідач) було укладено тимчасовий договір № 2278 про постачання теплової енергії (договір), за яким енергопостачальна організація бере на себе зобовязання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобовязується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

У п.2.1. вказаного договору зазначено, що теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію в період опалювального сезону; гаряче водопостачання протягом року; технологічні потреби відповідно з виробничою програмою; кондиціювання повітря по мірі необхідності.

Пунктом 3.2. договору перелічено обовязки споживача теплової енергії. Так, споживач теплової енергії зобовязується додержуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені в додатку 1, не допускаючи їх перевищення; виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором (п.п.3.2.1., 3.2.2. п.3.2.)

В свою чергу енергопостачальна організація має право вимагати від споживача відшкодування збитків, завданих порушеннями, допущеними споживачем під час користування тепловою енергією, обмежувати або повністю припиняти постачання теплової енергії у випадках та порядку, визначених правилами користування тепловою енергією, іншими нормативними актами України, а також додатком 3 до договору (п.п.4.1.3., 4.1.4. п.4.1.). А також енергопостачальна організація зобовязана забезпечувати постачання теплової енергії споживачу в обсягах згідно з договором (п.п. 4.2.1. п.4.2.).

Перелік обєктів енергопостачальна зазначений у додатках до договору (19 обєктів)

Також, у додатках 1 до договору визначено обсяг теплової енергії, яка поставляється за договором.

Відповідно до п. 5.1. договору, облік споживання теплової енергії проводиться способом зазначеним у додатку № 4 до договору (15 обєктів розрахунковим способом та 4 обєкти по приладу обліку).

Розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно у грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць (п.6.1., 6.2. договору).

Сторони у п.6.3. договору домовились, що якщо споживач розраховується за показниками приладів обліку: при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявлену та сплачену до початку розрахункового періоду, це перевищення окремо оплачується споживачем не пізніше 25-го числа поточного місяця; у випадку, коли фактичне використання теплової енергії нижче від заявленого та сплаченого до початку розрахункового періоду, залишок (сальдо) розрахунків визначається за фактичними показниками приладів обліку.

У п.6.5., 6.6. договору сторони дійшли згоди, що споживачі, що не мають приладів обліку, кількість фактично спожитої теплової енергії визначають згідно з договірними навантаженнями з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія від теплових джерел енергопостачальної організації та кількості годин (діб) роботи теплоспоживального обладнання споживача в розрахунковому періоді. Різниця між заявленою та фактично спожитою тепловою енергією сплачується споживачем не пізніше як в термін 5 банківських днів з часу отримання рахунку на оплату. Погашення боргу повинно бути здійснено протягом 5 днів після одержання рахунку від працівника підприємства або 7 днів після відправлення поштою.

Позивач стверджує, що відповідач свій обовязок щодо оплати за теплову енергію виконує неналежним чином, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість за період з листопада 2011 року по березень 2013 року включно у розмірі 150223,70 грн., у звязку із чим позивач і звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно частини 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до частини 6 статті 25 Закону України "Про теплопостачання" у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Частиною 1 статті 275 ГК України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і підігріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору не допускається.

Стаття 526 Цивільного кодексу передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в статті 193 Господарського кодексу України.

В силу статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до статей 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Докази, наявні в матеріалах справи, свідчать про те, що відповідачем не погашено заборгованість за отриману теплову енергію в сумі 150223,70 грн., яка утворилась за період з листопада 2011 року по березень 2013 року, отже є доведеною та обґрунтованою.

Разом з цим, відповідачем до суду було подано заяву про застосування строків позовної давності щодо стягнення з відповідача суми 150223,70 грн. яка утворилась за період з листопада 2011 року по березень 2013 року, за тимчасовим договором про постачання теплової енергії №2278 від 01.12.2003.

Згідно ст. 256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до положень ч.ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як зазначено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", абзац 4 п. 1.2.: якщо відносини, які виникають між юридичними або фізичними особами з одного боку і державними та іншими органами - з іншого, мають цивільно-правовий або господарсько-правовий характер, в яких ці органи виступають на рівних засадах з іншими учасниками відповідних відносин (наприклад, у зв'язку з виконанням цивільно-правових чи господарсько-правових договорів, відшкодуванням матеріальної або моральної шкоди, із зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави тощо), то у вирішенні відповідних спорів також застосовується позовна давність - загальна або спеціальна, у залежності від змісту позовних вимог.

Відповідно до п. 1.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", за змістом частини 2 статті 9 ЦК України та частини першої статті 223 ГК України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов'язань, визначених статтею 175 ГК України.

Предметом даного спору є стягнення заборгованості з відповідача за спожиту теплову енергію за період з листопада 2011 року по березень 2013 року, проте, як позов подано до суду лише у листопаді 2017, тобто поза межами строку позовної давності.

Представником позивача у справі було заявлено клопотання про відновлення пропущеного строку позовної давності, в якому останній просить визнати поважними причини такого пропуску.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України, якщо суд визнає поважними причини пропущення строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Так, в обґрунтування поданого клопотання позивач зазначає, що КП "Харківські теплові мережі", як теплопостачальна організація є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності. Фінансування останнього здійснюється за рахунок платежів від надання послуг населенню та підприємствам, установам і організаціям. Тривалий час підприємство знаходиться у тяжкому фінансовому стані, викликаному, зокрема, неплатежами різних категорій споживачів за спожиту теплову енергію, невідповідністю тарифів за теплову енергію для населення фактичним витратам на її виробництво. Понад 86% від загального обсягу виробленої теплової енергії споживається населенням. Борги споживачів за надані послуги не дозволяють КП "Харківські теплові мережі" вчасно розраховуватися за газ, електроенергію, воду, матеріали, вчасно здійснювати ремонтні роботи, заміну зношених трубопроводів. З листопада 2014 року підприємство працює в умовах дії постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014р. №217, якою затверджений Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу. Згідно цього порядку всі кошти, що надходять підприємству від споживачів теплової енергії на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання КП "Харківські теплові мережі", підлягають розподілу між постачальниками природного газу, теплової енергії та підприємством відповідно до нормативу перерахування коштів, затвердженого НКРЕКП. Встановлений алгоритм розподілу коштів передбачає 100% розрахунки за спожитий природний газ.

Також позивач вказує, що для погашення заборгованості за послуги по теплопостачанню КП «Харківські теплові мережі» використовує різні форми, у тому числі і звернення до суду за захистом порушеного права. У зв'язку з величезною кількістю споживачів підприємство не має можливості відразу пред'явити позови до всіх неплатників.

Дослідивши клопотання позивача про відновлення пропущеного строку позовної давності, суд приходить до висновку, що підстави на які посилається позивач в обґрунтування даного клопотання, в тому числі і велика кількість боржників, яка привела до пропущення позивачем даного строку, не є поважними та не є підставою для поновлення строку позовної давності. Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне у задоволенні клопотання позивача відмовити.

Таким чином, оскільки позивачем було пропущено строк позовної давності на подання позовної заяви до суду про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 150223,70 грн. за невиконання ним договірних зобов'язань за про постачання теплової енергії №2278 від 01.12.2003 за період з листопада 2011 року по березень 2013 року, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином судові витрати у даній справі залишаються за позивачем.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 11, 256, 257, 267, 526, 530, 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, ст. 275 господарського кодексу України, ст. ст. 19, 25 Закону України "Про теплопотачання", ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 14.12.2017 р.

Суддя ОСОБА_3