РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2017Справа №910/18719/17
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної О.С. розглянувши справу за позовом Фізичної особи-підприємця Джамаль Михайла Сергійовича до Товариства з додатковою відповідальністю Трикотажна фабрика "Киянка" про зобов'язання вчинити дії, за участю представників позивача - не з'явився, відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року до господарського суду міста Києва звернувся позивач з позовом до відповідача про зобов'язання виконати умови договору про надання юридичних послуг №б/н від 02.06.2014 року, а саме - зобов'язати відповідача укласти з позивачем правочин про відчуження нежилих приміщень на умовах, визначених відповідачем та згідно умов договору про надання юридичних послуг №б/н від 02.06.2014 року.

Позов мотивований тим, що відповідачем не здійснено розрахунки з позивачем за договором про надання юридичних послуг №б/н від 02.06.2014 року, а тому відповідно до п. 4.2. цього договору він зобов'язаний укласти з позивачем правочин про відчуження 500 кв.м. нежилих приміщень в літ. Б на першому поверсі, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 30.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.10.2017 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 15.11.2017 року.

08.11.2017 року позивачем через канцелярію суду надано заяву про забезпечення позову, в якій він просив суд накласти арешт на майно - нежилі приміщення у будинку №30 по вул. Васильківській, що в місті Києві, які зареєстровані на праві власності за відповідачем, а також заборонити відповідачеві вчиняти будь-які дії щодо відчуження вищезазначеного майна та заборонити державному реєстратору речових прав на нерухоме майно реєструвати та видавати будь-які документи на нерухоме майно, вносити до реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень записи про зміну власника зазначеного майна, а також реєструвати відчуження будь-яким способом зазначеного нерухомого майна.

Відповідно до ст. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Проте, позивач не надав доказів в обґрунтування того, що невжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно та заборону вчиняти дії, утруднить чи зробить неможливим виконання рішення господарського суду.

За таких обставин, в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову судом відмовлено.

08.11.2017 року відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову повністю.

05.12.2017 року від відповідача до суду надійшло клопотання, в якому він просив відкласти розгляд справи на іншу дату, в зв'язку із зайнятістю юристконсульта.

Згідно п. п. 3.9.2. роз'яснень постанови пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

З огляду на вищезазначене, в задоволенні клопотання відповідача судом відмовлено.

11.12.2017 року представники сторін в судове засідання не з'явилися, про час і місце проведення судового засідання сторони були повідомлені належним чином.

Враховуючи те, що нез'явлення представників сторін не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представників сторін.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.06.2014 року між Товариством з додатковою відповідальністю Трикотажна фабрика "Киянка" (сторона 1) та Фізичною особою-підприємцем Джамаль Михайлом Сергійовичем (сторона 2) було укладено договір про надання юридичних послуг, згідно якого сторона 2 зобов'язується надати стороні 1 юридичні послуги, а сторона 1 - прийняти їх і оплатити їх вартість у порядку, визначеному цим договором (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. п. 3.2.4. договору сторона 2 зообов'язана зареєструвати право власності за стороною 1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та отримати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на нежитлові приміщення що знаходяться по вул. Васильківській, 30 в м. Києві загальною площею 6775,20 кв.м (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна ) згідно зазначеного в договорі переліку.

Пунктом 4.2. договору сторони обумовили, що у випадку позитивного вирішення стороною 2 судових справ, пов'язаних з майном, вказаним в п. 3 п. п. 3.2.4. цього договору та виконання інших умов договору сторона 2 отримує грошовий еквівалент ринкової вартості 500 (п'ятсот) кв. м. нежилих приміщень в літ. Б" на першому поверсі, визначеної на момент виконання зобов'язань стороною 2. У випадку неможливості сплатити грошові кошти, виконання обов'язку стороною 1 перед стороною 2 може бути замінено переданням в якості розрахунку майна, а саме 500 (п'ятсот) кв. м. нежилих приміщень в літ. Б" на першому поверсі.

Актом про надані послуги №1/16 від 01.02.2016 року на суму 446 905,00 грн., який міститься в матеріалах справи, підтверджується факт надання позивачем відповідачу послуг за вищевказаним договором на суму 446 905,00 грн.

Доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем суду не надано.

Ст. ст. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, в зв'язку із невиконанням відповідачем умов договору про надання юридичних послуг №б/н від 02.06.2014 року в частині його оплати, позивач просить суд зобов'язати відповідача укласти із позивачем правочин про відчуження нежилих приміщень на умовах, визначених відповідачем та згідно умов п.4.2 договору.

Проте, вчинення стороною дій, направлених на укладення і, відповідно, підписання будь-якого правочину - є правом сторони, яке реалізується у встановленому законом порядку, а не її обов'язком, що узгоджується зокрема з приписами ст. ст. 6, 203, 627, 628, 638 Цивільного кодексу України та ст. ст. 180, 181 Господарського кодексу України, враховуючи зміст п. 4.2. договору, виходячи з обумовлених законом прав та охоронюваних інтересів сторін договору, зокрема свободи укладення договору, відповідно, підписання будь-якого цивільно-правового договору, зокрема і правочину про відчуження нежилих приміщень - є саме правом, а не обов'язком відповідача.

Отже, приймаючи до уваги те, що укладання правочину про відчуження нежилих приміщень є правом, а не обов'язком відповідача та оскільки обов'язок відповідача щодо укладання такого договору про відчуження нежилих приміщень не обумовлений ані положеннями договору про надання юридичних послуг №б/н від 02.06.2014 року, ані чинним законодавством, вимоги позивача про зобов'язання виконати умови договору про надання юридичних послуг №б/н від 02.06.2014 року, а саме - зобов'язати укласти з позивачем правочин про відчуження нежилих приміщень на умовах, визначених відповідачем та згідно умов договору про надання юридичних послуг №б/н від 02.06.2014 року є необґрунтованими, а тому у позові слід відмовити.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 18.12.2017 року.

Суддя С.О. Чебикіна