ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2017 р. Справа № 911/3326/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю УПІ МАГІСТРАЛЬ

до відповідача ОСОБА_1 товариства з обмеженою відповідальністю

ЛУКЯНІВСЬКЕ

про стягнення 217 975,27грн

Суддя А.Р. Ейвазова

Представники:

від позивача ОСОБА_2 (довіреність б/н від 30.11.2017);

від відповідача не зявився

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю УПІ МАГІСТРАЛЬ (далі ТОВ УПІ Магістраль) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до відповідача - ОСОБА_1 товариства з обмеженою відповідальністю ЛУКЯНІВСЬКЕ (далі СТОВ Лукянівське) про стягнення 217 975,27грн, у тому числі:

- 136 945,13грн основної заборгованості;

- 34373,23грн пені за період з 03.03.2017 по 08.11.2017;

- 32960,63грн відсотків за користування грошовими коштами за період з 03.03.2017 по 08.11.2017;

- 2825,20грн 3% річних за період з 03.03.2017 по 08.11.2017;

- 10871,08грн втрат від інфляції за період з березень-вересень 2017року.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобовязань за договором №21 від 26.10.2016 на транспортно-експедиторське обслуговування, в частині здійснення оплати за надані послуги у встановлений договором строк.

Відповідач у справі СТОВ Лукянівське відзиву по суті заявлених вимог не надало.

Розгляд справи здійснювався за відсутності повноважного представника відповідача, його відзиву на позовну заяву, за наявними у справі документами відповідно до ст.75 ГПК України з наступних пістав:

- копія ухвали Господарського суду Київської області від 13.11.2017 про порушення провадження у даній справі, направлена відповідачу за адресою, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та отримана відповідачем 18.11.2017, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправленням №908 (а.с.67);

- копія ухвали Господарського суду Київської області від 01.12.2017 про відкладення розгляду справи направлена за тією ж адресою відповідача, що підтверджується відміткою на зворотному боці такої ухвали (а.с.140, зворот);

- клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило;

- представник відповідача вдруге в судове засідання не зявився і про причини неявки свого прдставника відповідач суд не повідомив;

- матеріалів справи достатньо для вирішення спору по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

26.10.2016 між ТОВ УПІ Магістраль (далі експедитор) та СТОВ Лукянівське (далі клієнт) укладено договір №21 транспортного екпедитування (а.с.9-14, далі - договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Відповідно до п. 1.1 договору, експедитор бере на себе зобовязання за плату і за рахунок клієнта надавати послуги з організації перевезення зернових та олійних культур (далі вантаж), зазначених клієнтом, залізничним транспортом, а також виконання інших дій, необхідних для виконання обовязків за вказаним договором і узгоджених клієнтом.

Як передбачено п. 2.4 договору, до обовязків клієнта входить, у т.ч. здійснення оплати вартості послуг та витрат згідно п. 4.1 вказаного договору.

Вартість (ціна) послуг визначається сторонами на договірній основі і вказується у додаткових угодах та рахунках (п. 3.1 договору).

Як визначено п. 4.1 договору, оплата послуг/робіт/витрат проводиться клієнтом на умовах 100% передплати, на підставі рахунків експедитора протягом 2 банківських днів з моменту передачі рахунків клієнту шляхом відправлення його копії на електронну адресу вказану у п. 8.3 договору; валюта розрахунків по договору гривня.

Відповідно до п. 4.3 договору, клієнт передає експедитору або направляє на його адресу факсом/телефаксом/електронною поштою копію платіжного доручення з відміткою банку про оплату в день платежу; моментом оплати вважається день зарахування грошових коштів на рахунки експедитора.

Вказаний договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2016, а в частині розрахунків до повного їх завершення. При цьому, сторонами визначено, що у випадку, якщо жодна із сторін протягом 10 днів до кінця дії договору не заявить про бажання його завершити (припинити), то договір вважається продовженим на наступний календарний рік на таких самих умовах; договір може продовжуватись неодноразово, про що експедитор надсилає клієнту повідомлення (пп. 9.1, 9.2 договору).

26.10.2016 сторонами укладено додаткову угоду №1, у якій погоджено надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення 3 000,000 тон/46 вагонів кукурудзи 3 класу; комплексна ставка з організації перевезень вантажу встановлена за одну тону вантажу у розмірі 367,02грн з ПДВ, з остаточним розрахунком на підставі актів виконаних робіт та рахунків експедитора (а.с.15).

Додатковою угодою №2 від 27.02.2017 сторонами погоджено надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення 42,050 тон/1 вагон кукурудзи 3 класу; комплексна ставка з організації перевезень вантажу встановлена за одну тону вантажу у розмірі 511,58грн з ПДВ, з остаточним розрахунком на підставі актів виконаних робіт та рахунків експедитора (а.с.16).

Отже, додатковими угодами сторонами змінено порядок розрахунків за надані позивачем відповідачу послуги з 100% передплати на здійснення остаточного розрахунку після підписання актів виконаних робіт.

Сторонами підписано акти щодо виконання робіт згідно вищевказаного договору та додаткових угод від:

- 25.11.2016 №778 на суму 313 013,01грн;

- 22.12.2016 №906 на суму 189 657,59грн;

- 31.12.2016 №964 на суму 95 700,47грн;

- 25.01.2017 №44 на суму 164 975,49грн;

- 31.01.2017 №92 на суму 208 228,80грн;

- 28.02.2017 №251 на суму 85 919,38грн;

- 28.02.2017 №252 на суму 21 511,94грн (а.с.24-36).

Як встановлено судом, за надані послуги позивачем виставлено відповідачу рахунки на оплату: 25.11.2016 №1182/1 на суму 313 013,01грн, 22.12.2016 №1311 на суму 189 657,59грн, 31.12.2016 №1366 на суму 95 700,47грн, 25.01.2017 №44 на суму 164 975,49грн, 31.01.2017 №93 на суму 208 228,80грн, 28.02.2017 №242 на суму 85 919,38грн, 28.02.2017 №243 на суму 21 511,94грн (а.с.17-23).

Відповідачем здійснено часткову оплату наданих послуг, а саме сплачено позивачу 16.01.2017 100 000,00грн, 20.01.2017 50 000,00, 31.01.2017 75 208,06грн (двома платежами), 01.02.2017 50 000,00грн, 07.02.2017 100 000,00грн (двома платежами), 10.02.2017 100 000,00грн (трьома платежами), 14.02.2017 54 040,48грн, що підтверджується виписками з рахунку. Оплата здійснювалась відповідачем з посиланням на рахунки (а.с. 129-135).

У звязку з неповною оплатою послуг, позивач 10.05.2017 звернувся до відповідача з претензією №1 від 05.05.2017, у якій вимагав в семиденний строк від дня отримання претензії сплатити у т.ч. заборгованість за надані послуги у розмірі 236 945,13грн, що підтверджується описом вкладення та фіскальним чеком (а.с.40-41).

Як вказує позивач, після звернення з претензією, відповідачем 12.05.2017 здійснено часткове погашення заборгованості у сумі 100 000,00грн, що підтверджується випискою з рахунку (а.с.48, 115).

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем обовязку щодо оплати наданих позивачем послуг та застосування до нього відповідальності встановленої договором та законом.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

При цьому, як визначено відповідною нормою, договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Відповідно до ст. 931 ЦК України, розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом.

Проте, відповідачем доказів оплати наданих послуг за договором на суму 136 945,13грн суду не надано, не зважаючи на те, що строк оплати таких послуг, встановлений п.4.1 та додатковими угодами до договору, настав оскільки відповідач отримав рахунки, про що свідчить факт часткової оплата з посиланням на такі рахунки.

В силу ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки відповідачем не виконані взяті на себе зобовязання, відповідач є таким, що прострочив виконання зобовязань з оплати послуг, тому заявлені вимоги в частині стягнення 136945,13грн основної заборгованості підлягають задоволенні.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 34 373,23грн пені за період з 03.03.2017 по 08.11.2017.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно ч.4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором; при цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 5.1 договору, за прострочення в оплаті рахунків клієнт додатково сплачує штрафні санкції пеню у розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожен день прострочення; штрафні санкції за невиконання грошових зобовязань нараховуються протягом усього строку прострочення.

Таким чином, суд приходить до висновку що сторонами у договорі погоджено про нарахування пені понад встановлений ч. 6 ст. 232 ГК України строк (понад півроку з дня, коли зобовязання мало бути виконано).

Проте, розмір пені, заявлений позивачем перевищує розмір, встановлений ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», у відповідності до якої, розмір пені, не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, за розрахунком суду, розмір пені, з урахуванням обмежень розміру нарахування пені, встановленого вказаним Законом, за період з 03.03.2017 по 08.11.2017, нарахованої у звязку з заборгованістю у сумі 136 945,13грн становить 24 271,18грн. За таких обставин, вимоги в частині стягнення пені у розмірі 24 271,18грн підлягають задоволенню, у задоволенні 10 102,05грн пені суд відмовляє.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 32 960,63грн 35% річних за неправомірне користування чужими грошима за період з 03.03.2017 по 08.11.2017, а також 3% річних за період з 03.03.2017 по 08.11.2017 у розмірі 2852,20грн та інфляційні втрати за період з березень-вересень 2017 року у сумі 10 871,08грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, чинне законодавство дозволяє сторонам договору на власний розсуд встановлювати розмір процентів, які підлягають сплаті у випадку прострочення грошового зобовязання на вимогу кредитора.

Як передбачено сторонами у договорі, клієнт на вимогу експедитора зобовязаний оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 35% річних від простроченої суми за неправомірне користування чужими грошима.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок втрат від інфляції за період з березня по вересень 2017 року включно, суд вважає його арифметично вірним, а вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 10 871,08грн втрат від інфляції обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення 32 960,63грн 35% річних за неправомірне користування чужими грошима за період з 03.03.2017 по 08.11.2017 та 3% річних за період з 03.03.2017 по 08.11.2017 у розмірі 2852,20грн суд зазначає таке.

У відповідності до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Фактично ст.625 ЦК України встановлює відповідальність у вигляді сплати процентів на вимогу кредитора у випадку порушення певного виду зобовязання - грошового та визначає їх розмір, а також надає сторонам договору право змінити такий розмір.

Враховуючи спосіб обрахування процентів та те, що у договорі нарахування таких процентів включено до речення пункту 5.1 договору, яке встановлює обовязок клієнта на вимогу експедитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, суд приходить до висновку, що сторонами у договорі змінено розмір процентів, встановлений ст.625 ЦК України.

Оскільки сторони домовились, що проценти стягуються у розмірі 35% річних, а не 3% річних, як передбачено ст.625 ЦК України, стягнення таких процентів за одні ж й ті самі періоди призведе до притягнення до одного і того ж виду відповідальності за одне і те ж порушення.

Між тим, відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 35% річних за період з 03.03.2017 по 08.11.2017 суд вважає його арифметично вірним

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 32960,63грн відсотків річних, а у задоволенні вимог в частині стягнення 3% річних у розмірі 2825,20грн суд відмовляє.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, а саме у розмірі 3 075,72грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з ОСОБА_1 товариства з обмеженою відповідальністю ЛУКЯНІВСЬКЕ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю УПІ МАГІСТРАЛЬ 136 945,13грн основного боргу, 24 271 18грн пені, 32 960,63грн відсотків за користування чужими грошима, 10871,08грн втрат від інфляції, а також 3 075,72грн в рахунок часткового відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 10 102,05грн пені та 2825,20грн -3% річних у задоволенні позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20.12.2017

Суддя А.Р. Ейвазова