ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2017 р.Справа № 916/1813/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Мишкіної М.А.

суддів Будішевської Л.О., Таран С.В.

при секретарі судового засідання Станковій І.М.

за участю представників сторін:

від ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Южненської філії ДП «АМПУ» (адміністрація морського порту «Южний») - Донченко Н.С. - за довіреністю;

від ТОВ «ТІС-Міндобрива» - Дятель М.О. - за довіреністю; Богаченко П.П. - за довіреністю

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Южненської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація морського порту «Южний»)

на рішення господарського суду Одеської області від 28 вересня 2017 року

по справі №916/1813/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІС-Міндобрива»

до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Южненської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

про тлумачення умов договору, -

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

У судовому засіданні 21.11.2017р. оголошувалась перерва згідно ст.77 ГПК України.

В судовому засіданні 14.12.2017р. згідно ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

28.07.2017р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ТІС-Міндобрива» (надалі - позивач, ТОВ «ТІС-Міндобрива») звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Южненської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація морського порту «Южний») (надалі - відповідач, ДП «АМПУ» в особі Южненської філії ДП «АМПУ», Порт), в якому просило суд розтлумачити п.3.1. договору від 06.12.2005р. №К-23У-44 про порядок використання частини цілісного майнового комплексу причалу №17 та додаток №1 до вказаного договору наступним чином: "Пункт 3.1. договору від 06.12.2005р. №К-23У-44 про порядок використання частини цілісного майнового комплексу причалу №17 та додаток №1 до вказаного договору не містять обов'язку ТОВ "ТІС-Міндобрива" кожні три роки виконувати та надавати на вимогу Южненської філії ДП "Адміністрація морських портів України" незалежну оцінку державного майна - причалу №17 протягом терміну дії договору від 06.12.2005р. №К-23У-44 про порядок використання частини цілісного майнового комплексу причалу №17".

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. На виконання постанови Одеського апеляційного господарського суду від 06.12.2015р. між ТОВ «Трансінвестсервіс» (правонаступником якого є ТОВ «ТІС-Міндобрива») та ДП МТП «Южний» (правонаступником якого є ДП «АМПУ» в особі Южненської філії ДП «АМПУ») укладений договір №К-23У-44 про порядок використання частини цілісного майнового комплексу причалу №17, предметом якого є угода сторін про порядок володіння й використання цілісного майнового комплексу ТОВ «ТІС-Міндобрива», що знаходиться в спільній частковій власності ТОВ «ТІС-Міндобрива» і Держави в особі Порту, який має частину комплексу - причал № 17 - на своєму балансі. На даний час між позивачем та відповідачем виник спір, який полягає в різних оцінках умов Договору що регулюють підстави та періодичність проведення незалежної оцінки майна - причалу № 17. На думку позивача ані умови Договору, ані норми чинного законодавства не покладають на нього обов'язок кожні три роки виготовляти нову незалежну оцінку майна. На думку ж відповідача, необхідно кожні три роки виготовляти нову оцінку і цей обов'язок нібито передбачений умовами Договору. Крім того, Договір від 06.12.2005р. виходячи з його умов фактично є безстроковим. Тому, як вбачається з листа ЮФ «АМПУ» № 3360/01/102-17 від 12.06.2017р. на думку відповідача, безстроковість Договору та посилання в ньому на Методику КМ України при обрахуванні нижньої межі плати за користування причалом № 17, є підставою вважати покладення Договором на позивача обов'язку кожні три роки замовляти та надавати відповідачу нову оцінку державного майна, яким користується позивач. З таким розумінням умов Договору ТОВ «ТІС-Міндобрива» також не погоджується.

З посиланням на норми ст.ст.16, 237, 637 ЦК України, ст.ст.20, 173-175 позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

04.09.2017р. відповідач подав суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому просив суд розтлумачити, що п.3.1 та Додаток №1 до Договору від 06.12.2005р. №К-23У-44 передбачають обов'язок ТОВ «ТІС-Міндобрива» виконувати та надавати на вимогу Южненської філії ДП «АМПУ» незалежну оцінку окремо виділеного майна - причалу №17 (ГТС), який знаходиться на балансі адміністрації морського пору «Южний» та використовується ТОВ «ТІС-Міндобрива» відповідно до Договору від 06.12.2015р. №К234-44.

25.09.2017р. відповідач подав місцевому господарського суду уточнений відзив на позовну заяву, в якому просив суд розтлумачити, що п.3.1 та Додаток №1 до Договору від 06.12.2005р. №К-23У-44 передбачають обов'язок ТОВ «ТІС-Міндобрива» виконувати та надавати на вимогу Южненської філії ДП «АМПУ» незалежну оцінку окремо виділеного майна - причалу №17 (ГТС), який знаходиться на балансі Адміністрації морського порту «Южний» та використовується ТОВ «ТІС-Міндобрива» відповідно до Договору від 06.12.2015р. №К-23У-44, один раз на три роки.

27.11.2017р. позивач подав місцевому господарському суду письмові пояснення щодо відзиву відповідача.

Рішенням господарського суду Одеської області від 28.09.2017р. (суддя Смелянець Г.Є.) позов задоволено - розтлумачено п.3.1. договору від 06.12.2005р. №К-23У-44 про порядок використання частини цілісного майнового комплексу причалу №17 та додаток №1 до вказаного договору наступним чином: «Пункт 3.1. договору від 06.12.2005р. №К-23У-44 про порядок використання частини цілісного майнового комплексу причалу №17 та додаток №1 до вказаного договору не містять обов'язку ТОВ "ТІС-Міндобрива" кожні три роки виконувати та надавати на вимогу Южненської філії ДП "Адміністрація морських портів України» незалежну оцінку державного майна - причалу №17 протягом терміну дії договору від 06.12.2005р. №К-23У-44 про порядок використання частини цілісного майнового комплексу причалу №17"; стягнуто з ДП «АМПУ» в особі Южненської філії ДП «АМПУ» на користь ТОВ «ТІС-Міндобрива» 1600грн. судового збору.

Рішення суду обґрунтовано посиланнями на норми ч.ч.1,2 ст.11, ч.1 ст.637, ст.213 ЦК України, та вмотивовано наступним. Між сторонами у справі укладений договір від 06.12.2005р. №К-23У-44 про порядок використання частини цілісного майнового комплексу причалу №17, предметом якого є угода сторін про порядок володіння й використання цілісного майнового комплексу ТОВ "ТІС-Міндобрива", що знаходиться в спільній частковій власності ТОВ "ТІС-Міндобрива" і Держави в особі Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Южненської філії ДП "Адміністрація морських портів України", який має частину комплексу - причал № 17 - на своєму балансі. Дослідивши умови укладеного між сторонами договору, суд вважає, що правовідносини сторін за цим договором не є відносинами з оренди державного майна у розумінні вимог ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», а є відносинами із спільного користування частиною цілісного майнового комплексу причалу №17, які врегульовані вимогами ст. 358 ЦК України, згідно з якою право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Плата за користування нерухомим майном за договором не є фіксованим платежем, який прив'язаний до методики встановлення орендної плати, а визначається виходячи з кількості обробленого вантажу. Сторонами договору передбачено лише, що суми плати за користування не може бути меншою, ніж встановлена за Методикою КМ України сума орендної плати за аналогічний об'єкт. Таким чином умова договору щодо застосування Методики КМ України встановлена лише для визначення мінімального розміру плати за користування нерухомим майном за договором. Положеннями Методики оцінки об'єктів оренди (п.п.8, 13, абз.2 п.2), затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1995р. №629, встановлений обов'язок проведення оцінки майна саме перед укладенням договору оренди та перед продовженням (поновленням) договору оренди у разі, коли на момент продовження дії такого договору остання оцінка об'єкта оренди була проведена більш як три роки тому. У разі ж, якщо строк дії договору не закінчений, застосуванню підлягає положення п.13 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995р. №786, яким встановлений обов'язок визначення розміру орендної плати з урахуванням індексації за поточний місяць. З огляду на вищевикладене, а також виходячи з того, що укладений між сторонами договір діє до його припинення у порядку, встановленому законодавством, що сторони не укладають новий договір спільного користування нерухомим майном та не продовжують вже існуючий договір, суд дійшов висновку, що вимоги абз.2 п.2 Методики оцінки об'єктів оренди, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1995р. №629 не надають можливості тлумачення змісту укладеного між сторонами договору в якості наявності обов'язку ТОВ "ТІС-Міндобрива" проводити оцінку об'єкту нерухомого майна за договором (причал №17) кожні три роки. З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наявність між сторонами спору щодо тлумачення змісту п.3.1. укладеного між сторонами договору та додатку 1 до даного договору, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВа «ТІС-Міндобрива».

Не погодившись з рішенням суду від 28.09.2017р., ДП «АМПУ» в особі Южненської філії ДП «АМПУ» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення, яким розтлумачити, що п.3.1 та Додаток 3 1 до Договору від 06.12.2005р. №К-23У-44 передбачають обов'язок ТОВ «ТІС-Міндобрива» виконувати та надавати на вимогу Южненської філії ДП «АМПУ» (адміністрації морського порту «Южний») незалежну оцінку окремо виділеного майна - причалу №17 (ГТС), який знаходиться на балансі Адміністрації морського порту «Южний» та використовується ТОВ «ТІС-Міндобрива» відповідно до Договору від 06.12.2015р. №К-23У-44, один раз на три роки.

В обґрунтування апеляційної скарги Порт зазначив, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з наступних підстав. У рішенні суд першої інстанції зазначив, що так як правовідносини сторін за Договором не є відносинами з оренди державного майна у розмінні вимог Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а є відносинами із спільного користування частиною цілісного майнового комплексу причалу № 17, відтак, і плата за користування нерухомим майном за своєю правовою суттю не є орендною платою, розмір якої визначається на підставі Методики. Проте такий висновок суду інстанції суперечить висновкам, наданим Вищим господарським судом України у постанові від 28.02.2006р. у справі №15/254-05/7274 (спір щодо укладення Договору). Так, у зазначеній постанові судом касаційної інстанції було зазначене наступне: «...суд при визначенні розміру компенсації відповідачу за користування причалом № 17 обгрунтовано застосував Методику розрахунку і порядок використання плати за оренду державного майна, затверджену постановою КМ України від 04.10.95 № 786, оскільки затверджений за рішенням суду договір про порядок використання частини ЦМК ТОВ «Трансінвестсервіс» - причалу №17 за своєю правовою природою є договором оренди.» (абз. 5 арк. 5 Постанови). Крім того, враховуючи, що чинним законодавством України не встановлено умов щодо проведення оцінки у разі, якщо договір є безстроковим, то у даному випадку можливо застосувати ст. 8 ЦК України та застосувати до безстрокового договору ті ж самі положення, що й у разі продовження строку договору в частині встановлення обов'язку проведення оцінки майна раз на три роки.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 20.10.2017р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні.

15.11.2017р. позивач подав Одеському апеляційному господарському суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Представники позивача заперечували проти доводів та вимог апеляційної скарги з підстав законності та обґрунтованості оскарженого рішення.

Відповідно до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення виходячи із наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням господарського суду Одеської області від 27.10.2005р.у справі №15/254-05-7274 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансінвестсервіс» до Морського торговельного порту «Южний» - зобов'язано МТП «Южний» укласти з ТОВ «Трансінвестсервіс» договір про порядок використання частини цілісного майнового комплексу ТОВ «Трансінвестсервіс» - причалу №17, який знаходиться на балансі МТП «Южний» в редакції ТОВ «Трансінвестсервіс».

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 06.12.2005р. (залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 28.02.2006р.), рішення господарського суду Одеської області від 27.10.2005р. у справі №15/254-05-7274 змінено і пункт 2 його резолютивної частини доповнено редакцією договору про порядок використання частини цілісного майнового комплексу запропонованою позивачем.

06.12.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Трансінвестсервіс» («Підприємство») та Морським торговельним портом «Южний» («Порт») був укладений Договір №К-23У-44 про порядок використання частини цілісного майнового комплексу ТОВ «Трансінвестсервіс» - причалу №17, що знаходиться на балансі МТП «Южний» (надалі - Договір від 06.12.2005р.), відповідно до умов п.1.1 якого предметом даного Договору є угода сторін про порядок володіння й використання цілісного майнового комплексу Підприємства (ТОВ «Трансінвестсервіс»), що знаходиться в спільній частковій власності «Підприємства» і Держави в особі «Порта», який має частину комплексу - причал № 17 - на своєму балансі.

Відповідно до п.2.3 Договору від 06.12.2005р. володіючи й використовуючи загальну часткову власність «Підприємство» повинне забезпечити ефективне, розумне й сумлінне його використання й не завдавати шкоди спільному майну.

Згідно із п.2.4 Договору від 06.12.2005р. «Підприємство» зобов'язано, незалежно від доходу, отриманого від використання об'єкта, щомісяця перераховувати за користування частиною комплексу - причалом №17, що знаходиться на балансі «Порта», грошову суму, визначену у відповідності до п. 3.1 даного договору.

Відповідно до п.3.1 Договору від 06.12.2005р. «Підприємство» щомісяця, до 15 числа місяця, наступного за звітним, зобов'язується перераховувати Порту грошову суму за користування частиною майнового комплексу Підприємства, визначену за Методикою розрахунку, що є Додатком до даного Договору (Додаток № 1).

Умовами пунктів 6.1, 6.2 Договору від 06.12.2005р. сторони передбачили, що даний договір не може бути змінений або розірваний в односторонньому порядку. В разі необхідності внесення змін у договір або розірвання його, сторони будуть керуватися правилами, зазначеними у ч.ч.2-5 ст.188 ГК України.

Згідно із п.7.1 Договору від 06.12.2005р. даний Договір набуває чинності після його підписання сторонами й діє до його припинення у порядку, встановленому законодавством України.

Додатком №1 до договору від 06.12.2005р. №К-23У-44 про порядок використання частини цілісного майнового комплексу причалу №17 є Методика розрахунку плати за користування частиною цілісного майнового комплексу підприємства ТОВ «Трансінвестсервіс», згідно з якою сторони погодили наступний порядок розрахунків за користування частиною цілісного майнового комплексу: плата за користування частиною комплексу встановлюється сторонами залежно від кількості оброблюваного вантажу на частині комплексу, що іменується Причал №17, у наступних розмірах:

Оброблено вантажів, тисячі тон Розмір оплати, долари США за одну тонну

1) до 100 0,50

2) до 120 0,45

3) до 140 0,40

4) до 160 0,35

5) до 180 0,30

6) до 200 0,25

7) понад 200 0,20

Розміри плати за користування визначаються в доларах США та виплачуються в гривнях за курсом НБУ на момент оплати. Податок на додану вартість у таблиці не враховується й оплачується Підприємством понад плату у відповідності до вимог законодавства. За будь-яких обставин, сума плати за користування не може бути меншою, ніж встановлена за Методикою КМ України сума орендної плати за аналогічний об'єкт.

17.03.2006р. між сторонами Договору від 06.12.2005р. укладено додаткову угоду №1 до Договору від 06.12.2005р., відповідно до п.1 якої сторони дійшли згоди встановити плату за користування частиною майнового комплексу - причалу №17, що знаходиться на балансі «Порту» за період до 06 грудня 2005р. (дня укладання договору згідно постанови суду) у розмірах, встановлених у постанові суду.

11.12.2008р. між сторонами Договору від 06.12.2005р. було укладено додаткову угоду №3 від 01.12.2008р. якою сторони договору дійшли згоди, що до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІС-Міндобрива» переходять всі права та обов'язки за договором №К23У-44 (3003/12) від 06.12.2005р. «Про порядок використання частини цілісного майнового комплексу ТОВ «Трансінвестсервіс» - Причалу №17, що знаходиться на балансі Морського торгового порту «Южний» та всіма додатками до цього договору. Сторони домовились застосовувати наступну єдину назву договору «Договір №К23У-44 (3003/12) від 06.12.2005р. «Про порядок використання частини цілісного майнового комплексу ТОВ «ТІС-Міндобрива»- Причалу №17, що знаходиться на балансі Морського торгового порту «Южний».

У додатковій угоді №9 від 13.06.2013р. сторони договору дійшли згоди у зв'язку з реорганізацією ДП "МТП "Южний" шляхом виділу стратегічних об'єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов'язків стосовно них відповідного до розподільчого балансу від 13.06.2013р. та акту приймання-передачі від 13.06.2013р. та утворення внаслідок виділу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013р. №133-р, наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013р. №163, а також перехід прав та зобов'язань за договором від 06.12.2005р. №К23У-44 до правонаступника - Державного підприємства "Адміністрація морських портів України", змінити сторону договору з Морського торговельного порту "Южний" на Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Южненської філії ДП "Адміністрація морських портів України".

01.07.2013р. між сторонами укладено додаткову угоду №10, згідно з якою сторони дійшли згоди змінити Додаток №1 договору, виклавши його в наступній редакції: "сторони погодили наступний порядок розрахунків за користування частиною цілісного майнового комплексу: плата за користування частиною комплексу встановлюється сторонами залежно від кількості оброблюваного вантажу на частині комплексу, що іменується Причал № 17, у наступних розмірах:

Оброблено вантажів, тисячі тон Розмір оплати, долари США за одну тонну

1) до 100 4,0

2) до 120 3,6

3) до 140 3,2

4) до 160 2,8

5) до 180 2,4

6) до 200 2,0

7) понад 200 1,6

Податок на додану вартість в таблиці не враховується й оплачується «Підприємством» понад плату у відповідності до вимог чинного податкового законодавства України. За будь-яких обставин, сума плати за користування не може бути меншою, ніж встановлена за Методикою КМ України сума орендної плати за аналогічний об'єкт.

17.02.2017р. (вих.№658/01/102-17) 12.06.2017р. (вих.№3360/01/102-17) Южненська філія ДП «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту «Южний») надіслала ТОВ «ТІС-Міндобрива» лист з вимогою провести незалежну оцінку окремо виділеного майна - причалу №17, який знаходиться на балансі адміністрації морського порту «Южний» та використовується ТОВ «ТІС-Міндобрива» відповідно до договору від 06.12.2005р. №К-23У-44.

Листом від 26.06.2017р. (вих.№2606/01) та листом від 17.08.2017р. (вих. №1708/05) позивач повідомив відповідача про відсутність підстав для переоцінки майна з огляду на відсутність факту переукладання нового договору оренди або укладання додаткової угоди.

Звертаючись до суду з позовом ТОВ «ТІС-Міндобрива» зазначило, що між ним та відповідачем наявний спір щодо тлумачення умов п.3.1 договору від 06.12.2005р. №К-23У-44 про порядок використання частини цілісного майнового комплексу причалу №17 та Додатку 1 до договору.

Позивач вважає, що усунення розбіжностей, що виникли у сторін договору з приводу покладення (непокладення) його умовами зобов'язань на ТОВ «ТІС-Міндобрива» проводити оцінку майна кожні три роки, має відбутись шляхом ухвалення судового рішення згідно норм ст.213 ЦК України.

Згідно із ч.ч.1-2 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Згідно ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов'язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Згідно із ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами ч.1 ст.629 цього Кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. У разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

Згідно зі ст.213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Стаття 213 ЦК України, таким чином, визначає підстави для тлумачення судом змісту правочину (ч.2) та правила тлумачення (ч.ч.3-4), при цьому тлумачиться саме зміст правочину.

Підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змогу з'ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір. Тлумачення не може створювати, а лише роз'яснює існуючи умови угоди. Тобто, у розумінні наведених приписів, на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з'ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов'язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб забезпечити можливість виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов. З огляду на викладене, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 Цивільного кодексу України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Звертаючись до суду з позовом позивач просив розтлумачити п.3.1. договору від 06.12.2005р. №К-23У-44 про порядок використання частини цілісного майнового комплексу причалу №17 та додаток №1 до вказаного договору наступним чином: "Пункт 3.1. договору від 06.12.2005р. №К-23У-44 про порядок використання частини цілісного майнового комплексу причалу №17 та додаток №1 до вказаного договору не містять обов'язку ТОВ "ТІС-Міндобрива" кожні три роки виконувати та надавати на вимогу Южненської філії ДП "Адміністрація морських портів України" незалежну оцінку державного майна - причалу №17 протягом терміну дії договору від 06.12.2005р. №К-23У-44 про порядок використання частини цілісного майнового комплексу причалу №17".

Разом з цим, колегією суддів зі змісту Договору від 06.12.2005р. встановлено, що в пункті 3.1 Договору та Додатку 1 відсутні будь-які незрозумілі слова та поняття, або терміни, які не дають змоги з'ясувати дійсні наміри сторін, що є необхідною умовою для тлумачення правочину відповідно до ст.213 ЦК України.

Умовами пунктів 6.1, 6.2 Договору від 06.12.2005р. сторони передбачили, що даний договір не може бути змінений або розірваний в односторонньому порядку. В разі необхідності внесення змін у договір або розірвання його, сторони будуть керуватися правилами, зазначеними у ч.ч.2-5 ст.188 ГК України.

Відповідно до ст.188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді спору суд може ухвалити рішення про тлумачення змісту правочину лише на вимогу однієї або обох сторін правочину чи їх правонаступників в порядку позовного провадження.

Матеріали справи не містять доказів вчинення Портом дій, спрямованих на внесення до Договору від 06.12.2005р. змін в частині доповнення умов Договору пунктом про зобов'язання ТОВ «ТІС-Міндобрива» раз у три роки проводити незалежну оцінку окремо виділеного майна - причалу №17 (ГТС), який знаходиться на балансі адміністрації морського порту «Южний» та використовується ТОВ «ТІС-Міндобрива» відповідно до Договору від 06.12.2005р. №К-23У-44, а також доказів звернення Порту до суду з позовом для вирішення відповідного спору.

Розглядувана позовна вимога ТОВ «ТІС-Міндобрива», на думку колегії суддів, не має на меті саме тлумачення змісту договору за правилами ст.ст.213,637 ЦК України, оскільки дійсні наміри сторін договору при його укладенні та подальшому виконанні є зрозумілими та спрямовані на врегулювання порядку використання позивачем майна, що належить державі та перебуває на балансі відповідача.

Щодо обсягу та характеру зобов'язань позивача за цим Договором в частині виконання його умов (п.3.1 та Додаток 1), то сторони не домовлялись про це при укладенні Договору, що не може бути сприйняте як підстава для тлумачення цієї частини договору судом.

Фактично позовні вимоги спрямовані на внесення змін до договору №К-23У-44 від 06.12.2005р. в системному зв'язку із визначенням судом його правової природи шляхом встановлення судом відсутності певних обов'язків сторони договору, про які сторони не домовлялись при його укладенні.

Заявляючи позовні вимоги про тлумачення змісту договору шляхом визначення його правової природи і про тлумачення змісту договору в контексті можливості застосування до правовідносин сторін ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», позивач фактично порушив питання щодо встановлення судом законодавства, котрим регулюються правовідносини, які склалися між сторонами договору, та факту відповідності цього договору вимогам чинного законодавства, що суперечить законодавчо визначеним підставам та правилам тлумачення змісту правочину.

Позивачем фактично порушено питання констатації судом відсутності обов'язку позивача проводити кожні три роки незалежну оцінку окремо виділеного майна - причалу №17 (ГТС) за умовами договору, але це не може вважатись підставою для тлумачення змісту правочину за ст.ст.213,637 ЦК України.

За вищезазначених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ТІС-Міндобрива» та тлумачення п.3.1 Договору від 06.12.2005р. та Додатку 1 до нього у зазначений позивачем спосіб, неправильно застосувавши норми матеріального права.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції скасовує рішення господарського суду Одеської області від 28.09.2017р. у справі №916/1813/17 з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви згідно ч.1 ст.49 ГПК України покладаються на позивача.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги судова колегія на підставі ст.49 ГПК України вважає за необхідне покласти на скаржника - ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Южненської філії ДП «АМПУ», оскільки апеляційне оскарження рішення та вимоги апеляційної скарги спрямовані також на тлумачення (протилежним, ніж просив позивач чином) умов договору, отже спір в суді виник внаслідок неправильних дій обох сторін.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101-105 ГПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 28.09.2017р. у справі №916/1813/17 скасувати.

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений 18.12.2017р.

Головуючий суддя Мишкіна М.А.

Суддя Будішевська Л.О.

Суддя Таран С.В.