ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.12.2017 Справа № 904/8929/17
За позовом Приватне акціонерне товариство "ФАРЛЕП-ІНВЕСТ"

до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Криворізької міської Ради

про стягнення 64 641,74 грн.

.

Суддя Юзіков С.Г.

Представники:

Позивача - ОСОБА_1, дов. № 1268 від 08.12.16р.

Відповідача - ОСОБА_2, дов. № 248 від 23.01.17р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просив стягнути з Відповідача 64 641,74 грн. компенсації за надані послуги звязку пільговим категоріям громадян.

Відповідач позов заперечує, мотивуючи тим, що фактично надані послуги звязку пільговим категоріям населення склали 60 205,85 грн., відповідно до яких зменшено суму Договору на 40 044,15 грн. і уточнена сума Договору відповідно до додаткової угоди №2 від 09.12.15р. склала 60 205,85 грн. станом на 01.01.16р. перед Позивачем обліковується кредиторська заборгованість на загальну суму 8 977,68 грн., яка виникла у звязку з надходженням коштів субвенції з державного бюджету не в повному обсязі. Погашення зазначеної заборгованості з міського бюджету не узгоджується з ч.3 ст.142 Конституції України та суперечить принципам бюджетної системи, насамперед, принципу самостійності. Також посилається на те, що чинним законодавством передбачено необхідність укладення договорів, а тому відповідно до пп. б п. 2.9. Порядку №309, органи Казначейства не реєструють фінансові зобовязання у разі відсутності документів, які підтверджують факт узяття бюджетного фінансового зобовязання. Таким чином, викладені обставини свідчать про безпідставність позовних вимог за період з січня по грудень 2016р., що фактично передував набранню чинності Законом України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України". Відповідно до п. 2 Порядку фінансування видатків бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002р. фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджетах міст, міст республіканського і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Законом України "Про державний бюджет України на 2016 рік" не передбачена субвенція з Державного бюджету місцевим бюджетам на відшкодування витрат за надані послуги звязку пільговим категоріям громадян. Також зазначає, що відповідно до ст. 48 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобовязання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобовязань минулих років, довгострокових зобовязань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України. Більш того, згідно з ч.3 ст. 48 БК України розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, за якими розпорядником бюджетних коштів взято зобовязання без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), є недійсними. За такими операціями не виникають бюджетні зобовязання та не утворюється бюджетна заборгованість. Таким чином, однією з головних підстав для розпорядника бюджетних коштів здійснити виплати підприємствам недоотриманих грошових сум є наявність відповідного фінансування з державного бюджету. В 2017р. в міському бюджеті не були передбачені кошти у звязку з відсутністю фінансового ресурсу.

23.11.17р. від Позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій він просив стягнути з Відповідача 69 093,58 грн. компенсації витрат за телекомунікаційні послуги, надані пільговим категоріям населення в період з 01.12.15р. по 31.10.17р., що підтверджується формами "2-пільга".

05.12.17р. Позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, у якій просить стягнути 67 565,20 грн. компенсації витрат за телекомунікаційні послуги, надані пільговим категоріям населення на підставі підписаного з Відповідачем акту звіряння взаємних розрахунків за період з 01.12.15р. по 31.10.17р.

Представник Відповідача у судовому засіданні повідомив, що з акта звірки взаємних розрахунків вбачається, що компенсаційні виплати становлять 67 278,28 грн.

Розгляд справи відкладався.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників Позивача та Відповідача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

20.01.15р. сторонами укладено Договір на фінансування пільг та субсидій населенню №306 (далі Договір), предметом якого є відносини Сторін щодо відшкодування пільг, повязаних з наданням послуг звязку населенню, яке має право на ці пільги згідно з діючим законодавством України (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.1.2. Договору Постачальник (Позивач) надає послуги звязку пільговим категоріям населення, а Платник (Відповідач) здійснює відшкодування пільг повязаних з наданням послуг звязку в межах планових призначень на цю мету.

Сума Договору обумовлюється в додатковій угоді № 1 до цього Договору, яка є його невідємною частиною (п.1.3. Договору).

Згідно з умовами Додаткової угоди №1 від 20.01.15р. сума Договору становить 100 250,00 грн.

Додатковою угодою №2 від 25.12.15р. зменшено суму Договору до 60 234,66 грн.

Відповідно до п.2.1.2. Договору Постачальник зобовязаний здійснювати надання пільг на послуги звязку в межах діючого законодавства та виділених на ці цілі асигнувань, встановлених на календарний рік.

Щомісяця до 25 числа місяця, що настає за звітним, Постачальник відповідно до п.10 постанови Кабінету Міністрів України від 29.0.2003 № 117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги" (зі змінами), повинен надавати акти звірок щодо чисельності отримувачів пільг по категоріям та суми нарахованих пільг, за підписами керівників організації Постачальника та управлінь праці та соціального захисту населення виконкомів районних у місті рад та рахунок на оплату нарахованих сум пільг. Відповідно до п.2.4. Наказу Міністерства фінансів України від 02.03.2012 №309 (зі змінами) названий рахунок повинен бути зареєстрований в органах Держказначейства протягом 7 робочих днів з дати його виписки (п.2.1.3. Договору).

Пунктом 2.2.1. Договору встановлено обовязок Платника протягом 20 днів з моменту прийняття місцевого бюджету інформувати Постачальника про розмір коштів, які будуть спрямовані на відшкодування наданих пільг населенню.

Згідно з п. 2.2.2. Договору Платник зобовязаний здійснювати перерахування коштів, виділених за рахунок субвенції з державного бюджету місцевому бюджету на оплату за надані послуги звязка пільговим категоріям населення.

Даний Договір набирає чинності з 01 січня 2015 р. до 31 грудня 2015р., а в частині проведення розрахунків за надані послуги щодо відшкодування наданих пільг населенню до їх повного виконання (п.7.1. Договору).

На виконання умов Договору, Позивач надав телекомунікаційні послуги споживачам, у тому числі, фізичним особам, які мають визначені законодавством пільги на їх оплату і проживають у м. Кривий Ріг за період з 01.01.15р. по 31.12.15р на загальну суму 60 234,66 грн.

Переліки споживачів-пільговиків за видами пільг складалися Позивачем за формою №2-пільга, затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 04.10.2007р. № 535 "Про затвердження форми для розрахунку видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг"2-пільга", та Інструкції "Про порядок її заповнення", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.10.2007р. № 1172/14439, а також направлялись в електронному вигляді Відповідачеві, які прийняті останнім без зауважень.

Однак Відповідач зобовязання за Договором щодо розрахунків за надані телекомунікаційні послуги пільговій категорії населення виконував неналежно, у звязку з чим, станом на 01.01.16р., у нього виник борг у розмірі 8 977,68 грн. за період січень-листопад 2015 року.

27.01.16р. Позивач звернувся до Відповідача з листом №6/01-09/03-5 з проханням надати до 28.01.16р. договір на компенсацію послуг звязку пільговій категорії громадян на 2016 рік.

Відповідач листом №208 від 01.02.16р. відмовив в укладанні договору на відшкодування наданих послуг пільговим категоріям населення.

01.03.17р. Позивач звернувся до Відповідача з листом №57/В-01-11/03-5 з вимогою сплатити борг за 2015 рік у розмірі 8 977,68 грн.

Відповідач листом №320 від 07.04.17р. підтвердив відмову від укладення з Позивачем договору на відшкодування наданих пільг населенню у 2016-2017 роках та відмову компенсування витрат Позивача за надані пільги.

На виконання вимог чинного законодавства України Позивач продовжував надавати телекомунікаційні послуги звязку пільговим категоріям населення у період з 01.01.16р.

Позивач щомісячно направляв переліки споживачів-пільговиків за видами пільг за формою №2-пільга, затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 04.10.2007р. № 535 "Про затвердження форми для розрахунку видатків на відшкодування витрат, повязаних з наданням пільг"2-пільга", та Інструкції "Про порядок її заповнення", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12.10.2007р. № 1172/14439 та Акти звірки за період січень 2016р. жовтень 2017р.

Однак Відповідач протягом 2016-2017 років відмовлявся приймати від Позивача документи на паперових носіях та не відшкодовував витрати понесені Позивачем.

Позивач 22.09.17р. з супровідним листом №764/01-09/03 від 14.08.17р. направив Відповідачеві документи про відшкодування витрат.

У вересні 2017р. Позивачеві надійшла відповідь Відповідача №2104 від 31.07.17р. з відмовою відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян.

За розрахунком Позивача, з урахуванням звірки з Відповідачем кількості осіб пільгової категорії, у звязку із невиконанням Відповідачем обовязків у частині відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян за період з 01.12.15р. 31.10.17р. у Відповідача виник борг у розмірі 67 278,28 грн.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.12р. № 295 визначено, що установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня предявлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права і обов'язки.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України визначено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі Порядок), вказаним порядком встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів і здійснення компенсаційних виплат за надані пільги окремим категоріям громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету України. Пунктом 2 Постанови, встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ним щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Пунктами 3, 4 Порядку передбачено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевий держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення; а перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов'язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню. Щомісячні суми субвенцій перераховуються на рахунки місцевих бюджетів, відкриті Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій у відповідних органах Державної казначейської служби, пропорційно обсягам субвенцій, передбаченим у державному бюджеті для бюджету Автономної Республіки Крим, обласних бюджетів, бюджетів мм. Києва та Севастополя.

Згідно з п. 5, 7, 8 Порядку головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення); Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, фінансові органи обласних держадміністрацій протягом двох операційних днів після отримання коштів субвенцій надають органам Державної казначейської служби платіжні доручення щодо перерахування цих коштів на рахунки районних бюджетів, бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення пропорційно фактичним зобов'язанням з пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян відповідних бюджетів на дату проведення платежів з їх оплати. Щомісячні суми субвенцій перераховуються органами Державної казначейської служби на рахунки місцевих бюджетів з урахуванням їх обсягів, передбачених у бюджеті Автономної Республіки Крим, обласних бюджетах для відповідних місцевих бюджетів. Органи Державної казначейської служби протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби; отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг, у тому числі на оплату пільг з послуг зв'язку, зокрема безпровідного доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів.

Компенсаційні виплати на державні програми соціального захисту, в тому числі компенсаційні виплати за пільгові послуги телекомунікаційного зв'язку окремих категорій громадян, відповідно до підпункту "б" п. 4 ч. 1 ст.89 Бюджетного кодексу України віднесено до видатків, які здійснюються з бюджетів міст республіканського, Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Видатки місцевих бюджетів, передбачені вказаною вище правовою нормою, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 1 ст. 102 Бюджетного кодексу України).

Частиною 1 ст. 193 ГК України унормовано, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (ч. 2 ст. 193 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Пунктами 1, 6 ст. 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Згідно з ч. 3 ст. 63 Закону України "Про телекомунікації" телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Загальні засади фінансування витрат, пов'язаних з наданням пільг на підставі вищевказаних законів, визначено безпосередньо у даних законах, зокрема:

- у ст.17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" вказано, що фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів;

- у ст. 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" вказано, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством;

- у ст. 9 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" вказано, що витрати, пов'язані з реалізацією цього Закону, здійснюються за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством;

- у ст.23 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" вказано, що фінансове забезпечення витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Зазначеними Законами закріплюється реалізація державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Статтею 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України визначено, що видатки на державні програми соціального захисту (пільги окремим категоріям громадян) здійснюються з місцевих бюджетів та проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" від 04.03.2002 № 256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Отже, чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із закону і не залежать від їх бажання, що спростовує доводи Відповідача про необґрунтованість заявленого позову з огляду на відсутність укладеного між сторонами договору, який врегульовував би спірні відносини.

Окрім того, законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог законів України.

Згідно з частиною 6 статті 48 Бюджетного кодексу України зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частини 1- 4 статті 48 Бюджетного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

За змістом ч. 2 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК України та рішення Європейського суду з прав людини від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі № 905/2358/16 та від 15.05.2012 у справі №11/446, постановах Вищого господарського суду України від 12.04.2017 у справі № 927/1039/16, від 08.08.2017 у справі №910/599/17, від 05.09.2017 у справі №908/3196/16, від 26.09.2017 у справі №921/19/17-г/14.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач позов заперечує з наведених вище підстав.

Однак, до матеріалів справи сторонами надано акт звірки взаємних розрахунків, з якого вбачається, що Відповідач фактично визнав борг за спірний період у сумі 67 278,28 грн. Розбіжності у розрахунках сторони пояснили корегуванням відомостей щодо наданих послуг з урахуванням мешканців пільгових категорій, які у певний період споживали послуги Позивача.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 49 ГПК України господарські витрати у справі слід покласти на Відповідача.

Керуючись ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-84, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Криворізької міської ради, 50101, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, пр. Металургів, 36-Б (код 26136777) на користь Приватного акціонерного товариства "ФАРЛЕП-ІНВЕСТ", 01011, м. Київ, пров. Кутузова, 3 (код 19199961) 67 565,20 грн. - суму компенсації, 1 600,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання його повного тексту, якщо не буде оскаржено в апеляційному порядку.

Повний текст рішення виготовлено 18.12.2017

Суддя С. Г. Юзіков