ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2017р. Справа № 917/1946/17

За позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01001)

до Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№69)", (проїзд Зональний, буд.1, м. Кременчук, Полтавська область, 39600)

про стягнення 109590,59 грн.

Суддя Безрук Т.М.

Представники сторін в судовому засіданні від 07.12.2017р.:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

Представники сторін в судовому засіданні від 12.12.2017р.:

від позивача: не з"явився

від відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

Розглядається позовна заява про стягнення 109 590,59 грн. за договором купівлі-продажу природного газу № 4081/15-БО-24 від 31.12.2014р., у тому числі: 81 829,14 грн. - пені, 4 916,33 грн. - 3% річних, 22 845,12 грн. - інфляційних.

Позивачем у позові вказано назву відповідача згідно даних договору - Державне підприємство "Підприємство Кременчуцької виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області" ідентифікаційний код 08680661, адреса місцезнаходження: проїзд Зональний, буд.1, м. Кременчук, Полтавська область, 39600.

Проте за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.12.2016р. було змінено назву відповідача; на даний час відповідач зареєстрований за назвою: Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№69)", ідентифікаційний код 08680661, адреса місцезнаходження: проїзд Зональний, буд.1, м. Кременчук, Полтавська область, 39600. Дана інформація є відкритою.

Отже, слід змінити у даній справі назву відповідача на Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№69)".

Відповідач у відзиві проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивачем не було дотримано претензійного порядку врегулювання спору.

Відповідач надав клопотання про зменшення інфляційних, річних та пені на 50 %.

В судовому засіданні від 07.12.2017р. оголошувалась перерва до 12.12.2017р., згідно ст. 77 ГПК України, про що сторони повідомлені під розписку.

В судовому засіданні 12.12.2017р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

31.12.2014р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивачем) та Державним підприємством "Підприємство Кременчуцької виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (№ 69)" (відповідачем) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 4081/15-БО-24 (далі - Договір).

Надалі Державне підприємство "Підприємство Кременчуцької виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (№ 69)" змінило свою назву на Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№69)".

В Додаткових угодах № 1 від 09.02.2015р., №2 від 12.03.2015р., № 3 від 10.04.2015р., № 4 від 14.05.2015р., № 5 від 22.06.2015р., № 6 від 20.07.2015р., № 7 від 30.07.2015р., № 8 від 20.10.2015р., № 9 від 22.10.2015р., №10 від 02.11.2015р., №11 від 25.11.2015р. сторони встановлювали ціну природного газу, що постачається, та порядок визначення цієї ціни (а.с.20-31).

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу впродовж січня 2015 грудня 2015р. природний газ на загальну суму 583 591,97 грн. Зазначене підтверджується двостороннє підписаними актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015р. на суму 133067,36 грн., від 28.02.2015р. на суму 108404,53 грн., від 31.03.2015р. на суму 118379,87грн., від 30.04.2015р. на суму 23827,80 грн., від 31.10.2015р. на суму 11006,98 грн., від 30.11.2015р. на суму 93124,68 грн., від 31.12.2015р. на суму 95780,75 грн. (а.с.32-38).

Відповідно до пункту 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється Відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач свої зобовязання за Договором щодо оплати природного газу виконав, сплативши 583 591,97 грн., але при цьому відповідач порушив строки оплати, встановлені пунктом 6.1 Договору, за зобовязаннями січня, лютого, березня, квітня, жовтня, листопада, грудня 2015 року. Зазначене підтверджується бухгалтерською випискою з балансового рахунку сальдо по підприємству та випискою по операціях, випискою з 01.12.2014р.по 31.08.2016р. (а.с.39-40).

Пунктом 7.2 Договору встановлено, що в разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього Договору, покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу.

Згідно п. 9.3. Договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п"ять ) років.

Згідно ст. 259 ЦК України позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За прострочення оплати природного газу, позивач нарахував відповідачу 81829,14 грн.- пені, 22845,12 грн. інфляційних та 4916,33 грн. 3% річних. Дані нарахування проведені позивачем за період 15.02.2015р. 17.03.2015р. за несвоєчасну оплату газу поставленого в січні 2015р., за період 15.03.2015р. 29.10.2015р. за несвоєчасну оплату газу поставленого в лютому 2015р., за період 15.04.2015р. 13.12.2015р. за несвоєчасну оплату газу поставленого в березні 2015р., за період 15.05.2013р. 13.12.2015р. за несвоєчасну оплату газу поставленого в квітні 2015р., за період 15.11.2015р. 13.12.2015р. - за несвоєчасну оплату газу поставленого в жовтні 2015р., за період 15.12.2015р. 23.12.2015р. - за несвоєчасну оплату газу поставленого в листопаді 2015р., за період 15.01.2015р. 24.02.2016р. - за несвоєчасну оплату газу поставленого в грудні 2015р. (а.с.10-13).

Згідно ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Відповідно до частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пені).

За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

За приписами ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до ч.3 ст. 67 Кодексу законів про працю України у випадку коли святковий або неробочий день (стаття 73) збігається з вихідним днем, вихідний переноситься на наступний після святкового або неробочого.

Проте, позивач під час розрахунку пені та 3 % річних не врахував, що останній день для оплати природного газу, поставленого у січні 2015 р., припав на 15.02.2015 року - вихідний день неділю, отже відповідач мав провести оплату 16.02.2015 , р., а прострочення платежу починається з 17.02.2015р., за природний газ, поставлений у лютому - з 17.03.2015р., за природний газ, поставлений у жовтні 2015р. - з 17.11.2015р.

З огляду на викладене, правомірними є вимоги про стягнення 81162,38 грн. пені та 4874,81 грн. 3 % річних (розрахунок суду залучено до справи). Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

В іншій частині - вимоги про стягнення пені та річних слід відхилити за їх безпідставністю.

Відповідачем надано клопотання про зменшення розміру пені до 50% з тих мотивів, що заборгованість за поставку газу відсутня, відповідач є державним підприємством, яке здійснює професійно-технічне навчання засуджених, поставлений за договором природний газ використавувався для вироблення та постачання пари та гарячої води державній установі Кременчуцькій виправній колонії (№ 69), заборгованість виникла внаслідок несвоєчасної оплати гарячого постачання Кременчуцькою виправною колонією (№ 69), матеріальне становище відповідача є скрутним.

Згідно з ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно роз'яснень Вищого господарського суду України, викладених у п. 3.17.4. постанови Пленуму від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших, передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом. У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Суд встановив, що відповідачем повністю було оплачено спожитий природний газ до подачі даного позову, строки прострочення оплати є незначними, відповідач є державним підприємством, яке здійснює професійно-технічне навчання засуджених, поставлений за договором природний газ використавувався для вироблення та постачання пари та гарячої води державній установі Кременчуцькій виправній колонії (№ 69), що підтверджено договором про закупівлю послуг за державні кошти від 16.01.2015р., заборгованість виникла внаслідок несвоєчасної оплати гарячого постачання Кременчуцькою виправною колонією (№ 69), що підтверджено виписками з банківського рахунку, матеріальне становище відповідача є скрутним.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені на 50% - до 40581,19 коп. Зазначена сума, на думку суду, є достатньою мірою відповідальності божника за несвоєчасно проведені оплати.

Позивачем на підставі ст. 625 ЦК України також правомірно нараховано 22845,12 грн. інфляційних за період 01.04.2015р. по 31.12.2015р. Правильність розрахунку перевірено судом. Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Твердження відповідача про безпідставність нарахування штрафних санкцій в звязку з не предявленням вимоги згідно ст. 530 ЦК України, є необґрунтованим, оскільки нарахування річних проводиться на підставі законодавства - ч. 2 ст. 625 ЦК України. При цьому законодавство не передбачає підставою такого нарахування визначення та узгодження даних нарахувань в договорі чи досудове врегулювання спору в цій частині.

В ч. 5 п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012р. Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права щодо застосування ст. 625 ЦК України, визначено, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Нарахування річних проводиться в силу приписів ст. 625 ЦК України.

Оскільки відповідач не виконав зобовязання з вчасної оплати вартості поставленого природного газу, позивач обґрунтовано звернувся з вимогою про стягнення 3% річних, інфляційних.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (з врахуванням правомірно нарахованої пені).

В разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, на підставі ст. 117 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Змінити у даній справі назву відповідача на Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 69)".

2.Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 69)" (проїзд Зональний, буд.1, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ідентифікацій код 08680661) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б.Хмельницького, буд. 6, м Київ, 01001; ідентифікаційний код 20077720) 40581грн. 19 коп. пені, 22845грн. 12 коп. інфляційних, 4874грн. 81 коп. річних, 1633 грн. 23 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

4. В іншій частині - у позові відмовити.

Повне рішення складено та підписано: 15.12.2017р.

Суддя Безрук Т. М.