КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2017 р. Справа№ 910/14253/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Чеботарь О.В. довіреність № б/н від 22.03.17

від відповідача: Вознюк Є.В. довіреність № 14-69 від 14.04.17

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 24 жовтня 2017 року (повний текст складено 07.11.2017 р.) у справі № 910/14253/17 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Новгородський комбінат комунального господарства"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Новгородський комбінат комунального господарства" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про зобов'язання вчинити дії (а.с. 8-9).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між ТОВ "Новгородський комбінат комунального господарства" та ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" укладено договори постачання природного газу, за умовами яких останнє зобов'язалось поставити ТОВ "Новгородський комбінат комунального господарства" у 2016 - 2017 роках природний газ, про поставку якого сторони по завершенні кожного місяця підписують акт приймання-передачі, натомість ПАТ "НАК "Нафтогаз України" ухилилося від виконання зобов'язання з підписання актів від 31.03.2017 р., які були направлені ТОВ "Новгородський комбінат комунального господарства".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24 жовтня 2017 року у справі № 910/14253/17 позов задоволено повністю, зобов'язано ПАТ "НАК "Нафтогаз України" підписати направлені ТОВ "Новгородський комбінат комунального господарства" акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2017 р. за договором від 07.09.2016 р. № 4586/1617-ТЕ-6 та акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2017 р. за договором від 31.10.2016 р. № 4869/1617-БО-6. Стягнуто з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на користь ТОВ "Новгородський комбінат комунального господарства" 3 200,00 грн. - судового збору (а.с.76-79).

17 листопада 2017 року ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 24 жовтня 2017 року у справі №910/14253/17, в якій просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, без дослідження всіх істотних обставин, що мають значення для справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у справі №910/14253/17 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., судді - Мальченко А.О., Жук Г.А.

30 листопада 2017 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" Господарського суду міста Києва від 24 жовтня 2017 року у справі №910/14253/17 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Чорногуз М.Г., судді - Мальченко А.О., Жук Г.А. та призначено до розгляду на 20 грудня 2017 року.

У судовому засіданні 20 грудня 2017 року представник ПАТ "НАК "Нафтогаз України" надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник ТОВ "Новгородський комбінат комунального господарства" у судовому засіданні 20 грудня 2017 року надав пояснення, в яких заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Правом надання відзиву на апеляційну скаргу вказана особа не скористалась.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, з'ясувавши обставини справи і здійснивши перевірку їх доказами, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, надавши учасникам справи можливість виступити у судових дебатах встановила наступне.

07 вересня 2016 року між ТОВ "Новгородський комбінат комунального господарства" (далі - позивач), як споживачем та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (далі - відповідач), як постачальником укладено Договір № 4586/1617-ТЕ-6 постачання природного газу (а.с. 21-29).

Згідно з п. 1.1 Договорів постачальник (відповідач) зобов'язується поставити споживачеві (позивач) у 2016 - 2017 роках природний газ, а споживач зобов'язується оплатити його на умовах Договорів.

За умовами п. 1.2 Договорів природний газ поставляється для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню та для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

При цьому, Відповідно до вимог п. 3.2 Договорів для отримання газу споживач подає постачальнику щомісячно до 15 числа місяця, що передує місяцю поставки, заявку на планові обсяги використання газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. У разі неподання заявки позивачем, постачальник може користуватися плановими обсягами, зазначеними в п. 2.1 Договорів.

Планові обсяги поставки газу визначені в п. 2.1 Договорів і в силу положень пунктів 2.1, 2.3, 2.4 для споживача (позивача) є узгодженими.

Відповідно до Спільного протокольного рішення (підписаного у т.ч. позивачем та відповідачем) про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу № 2016 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України від 23.03.2017 р., погоджено оплату поставки природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України. За змістом вказаного протокольного рішення позивач мав отримати кошти у розмірі 121028,46 грн. із призначенням платежу "за теплопостачання у лютому 2017 року" та перераховує відповідачу суму 9661,76 грн. з призначенням платежу за природний газ 2016 року згідно договору № 4149/16-ТЕ-6 від 21.12.2015 р., та на суму 111366,70 грн. за природний газ 2016 року згідно договору № 4586/1617 ТЕ-6 від 07.09.2016 р. (а.с. 36-39).

Позивач направив відповідачу підписані уповноваженою особою позивача та скріплені його печаткою примірники актів приймання-передачі природного газу від 31.03.2017 р. за договором від 07.09.2016 р. № 4586/1617-ТЕ-6 по обсягу природного газу 16,329 тис.куб.м. вартістю 96837,50 грн. (в т.ч. ПДВ 16139,58 грн.) та за договором від 31.10.2016 р. № 4869/1617-БО-6 по обсягу природного газу 10,181 тис.куб.м. (в т.ч. ПДВ 10062,90 грн.) (а.с. 30-31).

Листом від 13.04.2017 р. № 26-3461/1.2-17 "Щодо повернення актів приймання-передачі природного газу за березень 2017 року" відповідач повідомив позивача про те, що у зв'язку з невиконанням п. 17 постанови КМУ від 01.01.2015 № 758 позивачу не були підтверджені планові обсяги (номінації) природного газу на березень 2017 року, відповідач постачання газу для відповідних категорій споживачів позивачу не здійснював, а тому повертає надані позивачем акути за березень 2017 р. без підписання (а.с. 44).

Відповідно до Спільного протокольного рішення (підписаного у т.ч. позивачем та відповідачем) про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу № 2184 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України від 14.04.2017 р., погоджено оплату поставки природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України. За змістом вказаного протокольного рішення позивач мав отримати кошти у розмірі 173689,84 грн. із призначенням платежу "за теплопостачання у березні 2017 року" та перераховує відповідачу 173689,84 грн. "за природний газ 2016 року згідно договору № 4586/1617 ТЕ-6 від 07.09.2016 р."(а.с. 40-43).

Позивач у відповідь на лист відповідача № 26-3461/1.2-1/ від 13.03.2017 р. повідомив відповідача листом № 245 від 15.05.2017 р. про те, що для розрахунку за природній газ були оформлені Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з транспортування, розподілу природного газу № 2016 за рахунок коштів державного бюджету України від 23.03.2017 р. на суму 121028,46 грн. та № 2184 від 14.04.2017 р. на суму 173689,84 грн. також позивач зазначив, що для всіх сторін Протокольних рішень гарантом виконання п. 17 постанови КМУ від 01.01.2015 р. № 758 і для підтвердження планових обсягів є саме ці протокольні рішення (а.с. 34-35).

Листом від 15.05.2017 р. № 26-4149/1.8-17 "Щодо повернення актів приймання-передачі природного газу за квітень 2017 року" відповідач повідомив позивача про те, що у зв'язку з невиконанням п. 12 постанови КМУ від 22.03.2017 № 187 позивачу не були підтверджені планові обсяги (номінації) природного газу на квітень 2017 року, відповідач постачання газу для відповідних категорій споживачів позивачу не здійснював, а тому повертає надані позивачем акути за березень 2017 р. без підписання (а.с. 45).

23 червня 2017 року відповідач звернувся до позивач з претензією № 296, яку мотивував безпідставністю відмови відповідача від підписання актів приймання-передачі природного газу за березень 2017 р., відбір якого здійснено позивачем (а.с. 33). На підтвердження направлення відповідачу вказаної претензії позивачем надано поштовий чек (а.с. 32).

23 серпня 2017 року позивачем сплачено відповідачу грошові кошти в розмірі 173 689,84 грн. згідно постанови КМУ №20 від 11.01.2005 року та протокольного рішення № 2184 від 14.04.2017 р., що підтверджується платіжним дорученням №19 від 23.08.2017 р. (а.с. 73).

Вказані обставини вірно встановлено судом першої інстанції та сторонами не заперечуються.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Звертаючись з позовом позивач посилається на те, що він забезпечує вироблення теплової енергії для централізованого теплопостачання населення м. Торецьк, смт Новгородське, а тому в силу положень Закону України "Про ринок природного газу" є захищеним споживачем і для розрахунків за природний газ (для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями) були оформленні Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків № 2016 за рахунок коштів загального фонду державного бюджету. На думку позивача, він, як покупець шляхом направлення для підписання у порядку та строки встановлені договором актів приймання-передачі природного газу за березень 2017 р., вчинив необхідні та передбачені договором дії для засвідчення факту переходу у його власність поставленого відповідачем газу, проте дії відповідача, що полягають у не підписанні вказаних актів на думку позивача свідчать про ухилення відповідача від виконання умов договору.

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог та у апеляційній скарзі зазначав про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які обґрунтовував тим, що судом першої інстанції не враховано аргументів відповідача без зазначення мотивів такого неврахування.

Відповідач вважає, що судом здійснено невірну оцінку правильності обраного позивачем способу захисту з урахуванням положень укладеного сторонами договору (зокрема розділу 7 "Права і обов'язки сторін"), який на думку відповідача не містить такого зобов'язання постачальника, як підписання актів приймання-передачі. Натомість за доводами відповідача, п. 3.6 передбачено порядок підписання відповідних актів, в межах яких діяв відповідач повертаючи без підписання відповідні акти. Реалізацію обраного позивачем спосіб захисту відповідач вважає втручанням у господарську діяльність, а також таким, що не відповідає способам захисту передбаченим законодавством.

За доводами відповідача він обґрунтовано відмовився від підписання відповідних актів, з посиланням на те, що позивачем не виконувались зазначені у п. 17 Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період) умови, а тому відповідач не підтверджував планові обсяги природного газу у номінації на березень 2017 та не подавав номінацію оператору ГТС щодо транспортування газу позивачу у цей період, а тому на думку відповідача суд безпідставно визнав за ним обов'язок на підписання спірних актів.

На думку відповідача, з урахуванням кодексу ГТС були відсутні підстави для подачі номінації на транспортування природного газу позивачу, оскільки станом на 25.02.2017 р. рівень розрахунків складав 86%, був відсутній графік погашення заборгованості і поточні розрахунки були здійснені не у повному обсязі.

Суд першої інстанції, на думку апелянта, неправильно визначив доказом погашення заборгованості за попередні періоди до початку березня 2017 року, платіжне доручення від 23.08.2017 р. на виконання протокольного рішення № 2184 від 14.04.2017 р.; недосконало дослідив копію Спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків № 2184, оскільки у п. 2.7 передбачено перерахування боргу за газ спожитий у 2016 році, який був погашений позивачем не до 25.02.2017, а лише 23.08.2017 р.

Отже на думку відповідача, позивачем не доведено право на отримання номінацій на березень.

Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010).

З'ясувавши обставини справи та перевірку їх доказами з урахуванням доводів сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Позивач звернувся з позовними вимогами до відповідача про зобов'язання вчинити дії, а саме підписати направлені ТОВ "Новгородський комбінат комунального господарства" акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2017 р. за договором від 07.09.2016 р. № 4586/1617-ТЕ-6 та акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2017 р. за договором від 31.10.2016 р. № 4869/1617-БО-6. Підставою звернення з даним позовом, позивач визначає наявність у нього порушеного права на одержання природного газу на визначених Договором умовах (оскільки право власності на природний газ за умовами Договору переходить до споживача з моменту підписання акту приймання-передачі природного газу).

Перелік способів захисту порушених або невизнаних прав міститься у ст. 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту й у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 04.10.2017 р. у справі №914/1128/16, від 21.05.2012 р. у справі № 6-20цс11 та від 12.06.2013 р. у справі № 6-32цс13.

Також слід зазначити, що аналіз вказаних положень свідчить про те, що для застосування відповідного способу захисту (який в т.ч. не передбачений законом) необхідно встановити наявність порушеного права особи, яка за таким захистом звернулась.

Згідно з п. 7 Постанови КМУ № 20 від 11.01.2005 р. "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків. НАК "Нафтогаз України", ПАТ "Укртрансгаз", ДП "Енергоринок", виробники електроенергії та вугледобувні підприємства підписують з учасниками розрахунків спільні протокольні рішення протягом п'яти робочих днів. До розрахунків включаються нараховані суми пільг лише в межах обсягів фактичного використання (споживання) ресурсів (товарів, послуг) відповідно до довідки, що надається постачальниками ресурсів (товарів, послуг).

Будь-які спільні протокольні рішення, в т.ч. про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, підписані сторонами відповідно до постанови КМУ від 11.01.2005 р. № 20, протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами: не можуть бути використані для внесення змін до цього договору; можуть бути застосовані до відносин за цим договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору (пп. 4 п. 11.3 Договору).

Постачальник зобов'язаний виконувати умови цього договору, забезпечувати постачання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договору (пп. 1, 2 п. 7.4 Договору).

За змістом п. 2.1 Договору постачальник мав передати споживачу 20,0 тис. куб. м. природного газу у березні 2017 року.

Згідно з п. 3.5 Договорів після завершення місяця поставки, споживач зобов'язаний до 07 числа наступного місяця направити постачальнику завірену копію акту розподілу природного газу за розрахунковий місяць, складений споживачем та оператором газорозподільних мереж та підписані та скріплені печаткою споживача два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використання природного газу згідно з Договорами у розрахунковому місяці, його фактична ціна і вартість.

Пунктами 3.6 Договорів встановлено, що постачальник не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі непідписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого непідписання акта.

Отже положеннями п.п. 3.5-3.6 Договору визначено алгоритм дій сторін, який полягає в наступному.

Після завершення місяця поставки споживачем та оператором газорозподільних мереж складається акт розподілу природного газу за розрахунковий місяць, потім споживачем направляється копія зазначеного акту разом з двома примірниками акту приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використання природного газу згідно з Договорами у розрахунковому місяці, його фактична ціна і вартість; у випадку погодження такого акту, постачальник скріплює його своїм підписом і печаткою і повертає один примірних споживачу; у випадку непогодження - повертає без підписання з обґрунтовуванням вчинення таких дій.

У матеріалах справи відсутні Акти розподілу природного газу за відповідними договорами, а також копія Договору від 31.10.2016 р. № 4869/1617-БО-6 постачання природного газу, що виключає можливість встановлення факту споживання позивачем природного газу відповідча у визначених договором обсягах.

Не містить обсягів природного газу і Спільне протокольне рішення № 2184. Натомість у ньому зазначено вартість природного газу, що не відповідає визначеній у відповідних актах ціні, а також суперечливі данні щодо спрямування відповідних коштів в рахунок погашення заборгованості за відповідний місяць, оскільки за змістом вказаного протокольного рішення позивач мав отримати кошти у розмірі 173689,84 грн. із призначенням платежу "за теплопостачання у березні 2017 року" та перерахувати відповідачу 173689,84 грн. "за природний газ 2016 року згідно договору № 4586/1617 ТЕ-6 від 07.09.2016 р."

Вказані обставини унеможливлюють встановлення факту здійснення відповідачем у березні 2017 року поставки позивачу природного газу у визначених в спірних актах розмірах і така поставка підлягає засвідченню у вказаних в цих актах розмірах.

Більш того, оплату за вказаним протокольним рішенням проведено відповідно до платіжного доручення від 23.08.2017 р.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про те, що факт підписання відповідачем Спільного протокольного рішення № 2184 від 14.04.2017 р. та здійснення оплати природного газу згідно зазначеного протокольного рішення є погодженням обсягів та прийняттям умов оплати поставленого у березні 2017 року природного газу, а також про наявність у позивача порушеного права на захист якого подано вказаний позов.

Слід також зазначити, що відповідно до п. 17 Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого постановою КМУ від 01.10.2015 № 758 та Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою КМУ від 22.03.2017 № 187, на які посилався відповідач відмовляючи позивачу у підписання актів приймання-передачі, визначено умови за яких на відповідача покладається обов'язок продавати природний газ позивачу, як виробнику теплової енергії, що споживається бюджетними установами/організаціями та без дотримання яких обов'язок здійснення продажу газу у відповідача не виникає.

Поряд з цим, позивачем факту дотримання визначених умов доведено не було.

Сукупність вищезазначеного дає підстави дійти висновку про порушення місцевим господарським судом вимог ст. 43 ГПК України (у редакції чинній станом на момент прийняття оскаржуваного рішення) щодо всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та норм матеріального права.

Тому апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 24 жовтня 2017 року у справі №910/14253/17 необхідно скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене та оскільки апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" задоволено повністю, йому у відповідності до ст. 129 ГПК України належить відшкодувати за рахунок ТОВ "Новгородський комбінат комунального господарства" судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 3520,00 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, 282, 284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" Господарського суду міста Києва від 24 жовтня 2017 року у справі №910/14253/17 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24 жовтня 2017 року у справі №910/14253/17 скасувати та прийняти нове рішення:

"1) У задоволенні позову відмовити."

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новгородський комбінат комунального господарства" (85295, Донецька обл., м. Торецьк, смт. Новгородське, вул. Квіткова, 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, ) судовий збір за розгляд апеляційної скарги в сумі 3520 (три тисячі п'ятсот двадцять) грн. 00 коп.

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

5. Справу №910/14253/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук

Дата складення повного тексту постанови - 26.12.2017 р.