ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2017 р. Справа № 5015/118/11

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Гриців В.М., суддів Давид Л.Л., Кордюк Г.Т.

при секретарі судового засідання Петрик К.О.

за участі прокурора Макогона Ю.І., арбітражного керуючого Козія В.Ю., представників Ганайлюка Б.А., Карпенко А.А., Гаврилюка О.Р.

у відкритому судовому засіданні розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи автомобілебудування" на ухвалу Господарського суду Львівської області від 13 вересня 2017 року у справі №5015/118/11 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач"

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд Львівської області постановою від 15 липня 2011 року товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Львівський автонавантажувач" (далі ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач") визнав банкрутом та відкрив ліквідаційну процедуру. Ухвалою від 18 травня 2016 року суд призначив ліквідатором банкрута ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" арбітражного керуючого Козія В.Ю. Ухвалою від 14 грудня 2016 року суд залучив до участі у справі №5015/118/11 в якості уповноваженої особи засновників (учасників, акціонерів) товариство з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи автомобілебудування" (далі ТзОВ "Львівські заводи автомобілебудування").

07 червня 2017 року ТзОВ "Львівські заводи автомобілебудування" подало Господарському суду Львівської області заяву у провадженні справи №5015/118/11 про банкрутство ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач". Заявник просив суд визнати недійсним (нікчемним) договір відповідального зберігання, укладений 22 травня 2016 року ліквідатором ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський автонавантажувач" арбітражним керуючим Козієм В.Ю. з ПП "Львівметалпласт" та застосувати наслідки недійсності договору: визнати недійсним акт приймання передачі будівель та приміщень банкрута від 22 травня 2016 року; поновити дію договору 1-ЗБ від 03 січня 2013 року відповідального зберігання майна ТзОВ "УК "Львівський автонавантажувач"; встановити режим доступу боржника та зберігача до виробничого майданчика в м. Львів, вул. Шевченка,321 для виконання обов'язків із зберігання майна ТзОВ "УК ЛА" та третіх осіб.

Заява мотивована тим, що ліквідатор шляхом заміни зберігача передав майно в управління особам з конфліктом інтересів. Зміна зберігача стала наслідком зникнення майна, а саме, у ході розгляду кримінальних справ та розгляду господарським судом заяв про витребування майна із чужого незаконного володіння встановлено, що все майно крім п'яти мостових кранів та комплектної трансформаторної підстанції зникло у невідомому напрямку. Ліквідатор Козій В.Ю. не надає доступу до спірних приміщень, а представники ПП "Фірма "Галич кабель" надають доступ до приміщень третім особам для вивезення рухомого майна, яке знаходиться у приміщеннях, переданих на зберігання. Крім цього, ліквідатор Козій В.Ю. не здійснив огляд майна, що передається. Натомість новий зберігач відмовив усім власникам у доступі до приміщень, що позбавляє власників майна можливості доступу до приміщень банкрута та вільного розпорядження своїм майном, а використовує майно банкрута для виготовлення контрафактної продукції.

13 вересня 2017 року ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ" подало Господарському суду Львівської області у провадженні справі №5015/118/11 про банкрутство ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" скаргу про на дії забезпечених кредиторів ПП «Фірма Галич кабель», ПАТ «Оргхім» та ліквідатора Козія В.Ю., що стали причиною невиконання п.8 ухвали суду від 14 червня 2017 року. Скаржник просив суд визнати недійсним рішення комітету кредиторів від 30 червня 2017 року, прийняті з порушенням приписів статті 16 Закону України «Про банкрутство...» та Закону України «Про запобігання корупції»; невідкладно завершити розгляд заяв про припинення повноважень конкурсних кредиторів ПП «Фірма Галич кабель», ПАТ «Оргхім»; усунути ліквідатора Козія В.Ю. від виконання обов'язків та призначити у справу нового ліквідатора, застосувавши автоматизовану систему призначення.

Скаржник вказує на порушення реєстрації учасників зборів комітету кредиторів та визначенні кількості їх голосів. Вважає, що кредитори, вимоги перед якими погашені, у подальшому не повинні брати участі у справі про банкрутство. Відтак, збори комітету кредиторів 30 червня 2017 року були незаконними та не можуть вважатися дійсними, оскільки ліквідатором Козієм В.Ю. зареєстровано для участі у зборах комітету кредиторів представників кредиторів ПП "Фірма "Галич кабель" та ПАТ "Оргхім", вимоги яких погашено.

Господарський суд Львівської області (суддя Чорній Л.З.) ухвалою від 13 вересня 2017 року у справі №5015/118/11 відмовив у задоволенні заяви ТзОВ "Львівські заводи автомобілебудування" про визнання недійсним договору відповідального зберігання укладеного ліквідатором ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський автонавантажувач" Козієм В.Ю. та ПП "Львівметалпласт" та у задоволенні скарги ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ" на дії забезпечених кредиторів та ліквідатора при підготовці та проведенні зборів комітету кредиторів товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" від 30 червня 2017 року.

При постановленні ухвали суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, ст.ст.3-1,16 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, чинній до 19 січня 2013 року).

ТзОВ "Львівські заводи автомобілебудування" подало апеляційну скаргу та доповнення до апеляційної скарги, просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 13 вересня 2017 року у справі №5015/118/11 і прийняти постанову, якою визнати недійсним договір відповідального зберігання від 22 травня 2016 року; визнати неправомірними дії ліквідатора та забезпечених кредиторів при скликанні та проведенні зборів комітету кредиторів від 30 червня 2017 року.

Правовою підставою зазначає ст.ст. 3, 12. 13, 15, 20, 2013. 204. 215, 230, 231, 232, 233 Цивільного кодексу України. Вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали проігнорував: наявність доказів про конфлікт інтересів між боржником, створеним за участю боржника підприємством та ПП «Львівметалпласт», що призводить до завдання збитків боржнику, засновникам боржника та кредиторам; докази використання зберігачем нерухомого майна боржника та майна третіх осіб для випуску контрафактної продукції; докази використання контролю доступу до приміщень, зокрема, було обмежено доступ СПД Садовенка Ю.П. для виконання робіт з технічної інвентаризації, а також обмеження права третіх осіб у використанні майна, що на законних підставах знаходилось у приміщеннях боржника.

Також суд проігнорував невиконання ліквідатором п.2 ухвали суду від 30 серпня 2017 року, якою суд вимагав подати звіт ліквідатора, надати реєстр вимог кредиторів банкрута, звіт по руху коштів банкрута та видатках у ліквідаційній процедурі; надати письмові пояснення.

Додатково апелянт пояснив, що оспорюваний договір направлений на позбавлення права власності банкрута і третіх осіб; такий укладений під тиском голови комітету кредиторів, внаслідок введення ліквідатора в оману стосовно істотних обставин та внаслідок змови між представником голови комітету кредиторів і представником боржника; договір направлений на легалізацію незаконного володіння чужим майном, позбавлення власників права володіти цим майном. При проведенні 30 червня 2017 року зборів комітету кредиторів товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" ліквідатор провів реєстрацію кредиторів без урахування сплачених цим кредиторам сум, адже сплачені суми не повинні були враховуватись при визначенні кількості голосів кредиторів. Ліквідатор умисно не завершує розрахунки із кредитором ПП «Фірма Галич кабель» для того, щоби представник цього кредитора мав можливість виконувати повноваження голови комітету кредиторів. Також 30 червня 2017 року без пояснень пояснень був змінений порядок денний зборів комітету кредиторів товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач", а протокол зборів не відображає дійсний перебіг зборів кредиторів товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач", що відбулись 30 червня 2017 року.

Про розгляд справи учасникам у справі про банкрутство повідомлено належним чином.

У судовому засіданні представник ТзОВ "Львівські заводи автомобілебудування" апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просить задовольнити. На запитання суду уточнив, що оспорює договір зберігання укладений 24 травня 2016 року.

Ліквідатор банкрута арбітражний керуючий Козій В.Ю. подав заперечення на апеляційну скаргу, просить суд залишити оскаржену ухвалу без змін, обґрунтовує тим, що договір зберігання від 24 червня 2016 року укладено з метою забезпечення захисту майна ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" відповідно до рішення комітету кредиторів та вимог ст.3-1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Скаржник не назвав і не надав жодного доказу недійсності оспорюваного договору, порушення укладенням цього договору прав і законних інтересів ТзОВ "Львівські заводи автомобілебудування". Збори комітету кредиторів 30 червня 2017 року проведено з дотриманням вимог ст.16 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». На зборах був присутній представник уповноваженої особи засновників (учасників, акціонерів) ТзОВ "Львівські заводи автомобілебудування".

Представник кредитора ПП «Фірма Галич - Кабель» вважає доводи апелянта безпідставними і незаконними. Просить залишити без змін ухвалу Господарського суду Львівської області від 13 вересня 2017 року у справі №5015/118/11.

Відповідно до вимог ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обгрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

За змістом ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Львівський апеляційний господарський суд розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи автомобілебудування", матеріали справи і вважає, що ухвалу господарського суду Львівської області від 06 листопада 2017 року у справі №914/745/14 слід залишити без змін з таких підстав.

1. Відповідно до матеріалів справи 24 травня 2016 року ПП «Львівметалпласт» (Зберігач) і ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" (поклажодавець) уклали договір зберігання, за умовами якого поклажодавець передає, а зберігач приймає на безоплатне нежитлові приміщення виробничого корпусу №12 (А-4) площею 48667 м.кв. (приміщення 29 і 37 цехів); будівлю трансформаторної підстанції Г-1 площею 148,5 м.кв., які належать поклажодавцю на праві власності і знаходяться за адресою м.Львів, вул.Шевченка, 321 (п.п.1.1.. 1.2. договору). Цього ж дня сторони склали акт приймання-передачі згідно з яким зберігач прийняв у поклажодавця означене нерухоме майно. Договір і акт зі сторони поклажодавця підписав ліквідатор банкрута арбітражний керуючий Козій В.Ю.

Постановляючи оскаржувану ухвалу Господарський суд Львівської області зазначив, що оспорюваний договір зберігання ліквідатор банкрута Козій В.Ю. уклав на виконання рішення комітету кредиторів ТзОВ "Управляюча Компанія "Львівський Автонавантажувач" від 29.01.-02.02.2016 р. Перед цим, 23 травня 2016 року призначений ліквідатором банкрута арбітражний керуючий Козій В.Ю. прийняв від увільненого судом попереднього ліквідатора арбітражного керуючого Хомишина І.Г. на підставі акту приймання-передачі нежитлові приміщення корпусу №12 (А-4) площею 48667 м.кв. (приміщення 29 і 37 цехів); будівлю трансформаторної підстанції Г-1 площею 148,5 м.кв., які знаходяться за адресою м.Львів, вул.Шевченка, 321.

Суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність заявлених вимог, відсутність визначених ст.ст. 203, 215 ЦК України законних підстав для визнання недійсним оспорюваного договору зберігання, оскільки договір укладено в межах повноважень його сторін, його чинність та умови визнано представницьким органом кредиторів у справі про банкрутство, волевиявлення сторін договору при його укладенні було вільним і відповідало їх волі, форма правочину відповідає вимогам закону і договір зберігання укладено на реальне настання правових наслідків, що обумовлені цим договором. При цьому суд вказав, що скаржник не назвав з яких саме підстав ст. 203 ЦК України цей правочин є недійсним, у чому полягає порушення прав ТзОВ "Львівські заводи автомобілебудування" укладенням цього правочину. Також суд звернув увагу на те, що обґрунтовуючи вимогу щодо розірвання договору зберігання з ПП "Львівметалпласт", ТзОВ "Львівські заводи Автомобілебудування" водночас заявляє вимоги про поновлення договору зберігання № 1-3 Б від 03.01.2013р., укладеного з ТзОВ "Торговий дім ВО "ЛЗА" та встановлення режиму доступу до майна боржника, однак, ці вимоги жодним чином не пов'язанні з визнанням недійсним оспорюваного договору, відтак припинення дії договору зберігання з ПП "Львівметалпласт" не має правовим наслідком автоматичне поновлення дії договору зберігання № 1-ЗБ від 03.01.2013р., укладеного з ТзОВ "Торговий дім ВО "ЛЗА".

З приводу твердження заявника про наявність конфлікту інтересів при укладенні договору зберігання, порушення ліквідатором Козієм В.Ю. вимог Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" щодо обмеження використання своїх повноважень з метою одержання неправомірної вигоди, суд керувався положеннями Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, чинній до 13 січня 2013 року), які підлягають застосуванню, зокрема ст. 3-1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" і констатував, що визначене цією нормою закону поняття конфлікту інтересів стосується виключно особи арбітражного керуючого, а не інших учасників справи про банкрутство чи третіх осіб, які вступають у господарські взаємини, тому посилання на недійсність договору з підставі п. 5-7 ст. 3-1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не є правомірним, оскільки договір зберігання ліквідатором укладено за згодою комітету кредиторів та в інтересах збереження майна банкрута без заподіяння шкоди боржнику чи кредиторам. Також суд вказав на недоведеність тверджень заявника про неправомірні дії ПП "Фірма "Галич-кабель" по наданню доступу третім особам до приміщення банкрута з метою вивезення його майна, масового знищення майна банкрута.

Львівський апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав визнавати недійсним укладений ПП «Львівметалпласт» і ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" договір зберігання нежитлових приміщень виробничого корпусу №12 (А-4) площею 48667 м.кв. і будівлі трансформаторної підстанції Г-1 площею 148,5 м.кв., які знаходяться за адресою м.Львів, вул.Шевченка, 321.

За визначенням ч.1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з ст.ст. 179, 181 Цивільного кодексу України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до вимог ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з матеріалами справи договір зберігання, укладений 24 травня 2016 року ПП «Львівметалпласт» (Зберігач) і ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" (поклажодавець), не суперечить вимогам закону, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; такий вчинений у письмовій формі уповноваженими особами та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У матеріалах справи відсутні докази того, що волевиявлення учасників цього правочину не було вільним і не відповідало їх внутрішній волі, а правочин вчинений під впливом обману, насильства, тяжкої обставини чи у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною.

Твердження ж ТзОВ "Львівські заводи автомобілебудування" про конфлікт інтересів, завдання збитків ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач", використання зберігачем нерухомого майна та майна третіх осіб для випуску контрафактної продукції, обмеження доступу третіх осіб до належного їм рухомого майна, яке знаходиться у нежитлових приміщеннях не підтверджені жодними належними і допустимими доказами. Крім того, неналежне виконання умов договору, якщо такі обставини доведено, не може слугувати підставою недійсності цього договору.

2. Щодо скарги ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ" на дії забезпечених кредиторів та ліквідатора при підготовці та проведенні зборів комітету кредиторів від 30 червня 2017 року.

Згідно із протоколом засідання комітету кредиторів ТзОВ "Управляюча Компанія "Львівський Автонавантажувач" від 30 червня 2017 року, на засіданні були присутні представники кредиторів ПрАТ «Оргхім» (кількість голосів 7463), ПП «Фірма Галич-Кабель» (кількість голосів 5798), ПрАТ ВНК «Розточчя» (кількість голосів 1146), Стрийське об»єднань Управління Пенсійного фонду України у Львівській області (кількість голосів 126).

На засіданні комітету кредиторів був присутній ліквідатор банкрута арбітражний керуючий Козій В.Ю. з правом дорадчого голосу. Також був присутній представник ТзОВ "Львівські заводи Автомобілебудування".

Кількість голосів кредиторів визначена пропорційно сумі вимог кредиторів, включених до затвердженого судом реєстру кредиторів ТзОВ "Управляюча Компанія "Львівський Автонавантажувач", як це передбачено ч.4 ст.16 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакційї, чинній до 19 січня 2013 року).

Комітет кредиторів ТзОВ "Львівські заводи Автомобілебудування" 30 червня 2017 року більшістю голосів кредиторів затвердив порядок денний; прийняв до відома звіт ліквідатора про здійснення ліквідаційної процедури; встановив оплату послуг арбітражного керуючого Козія В.Ю. за виконання повноважень ліквідатора банкрута; визнав необґрунтованими скарги на дії ліквідатора; доручив ліквідатору банкрута дослідити питання повноважень у ТзОВ "Львівські заводи Автомобілебудування" діяти від імені учасників ТзОВ "Управляюча Компанія "Львівський Автонавантажувач" та фінансову спроможність ТзОВ "Львівські заводи Автомобілебудування" одночасно погасити усю заборгованість банкрута.

Господарський суд Львівської області дійшов висновку, що ліквідатор не порушив вимог Закону при реєстрації учасників зборів комітету кредиторів ТзОВ "Управляюча Компанія "Львівський Автонавантажувач" та визначенні кількості голосів 30 червня 2017 року. Суд наголосив, що в комітет кредиторів обрано кредиторів, згідно із затвердженим судом реєстром вимог кредиторів із визначенням суми вимог до боржника. При проведенні процедур банкрутства комітет кредиторів представляє інтереси усіх кредиторів. Законом чітко визначено, що членами комітету кредиторів можуть бути кредитори, включені до реєстру вимог кредиторів. З поданого ліквідатором до суду реєстру вимог кредиторів ТзОВ "Управляюча компанія "Львівський Автонавантажувач" (уточненого станом на 12 вересня 2017 року) не вбачається повне погашення вимог кредиторів жодному з вказаних в реєстрі, відтак питання зміни кількісного складу кредиторів є безпідставним.

Львівський апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про правоможність комітету кредиторів ТзОВ "Управляюча Компанія "Львівський Автонавантажувач" у названому в протоколі від 30 червня 2017 року складі та з визначеною кількістю голосів розглядати і приймати рішення з питань, включених до порядку денного.

Згідно із статтею 16 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакційї, чинній до 19 січня 2013 року) збори кредиторів згідно з реєстром вимог кредиторів на час дії процедур банкрутства обирають комітет кредиторів у складі не більше семи осіб. При цьому кредитори мають кількість голосів, пропорційну сумі вимог кредиторів, включених до реєстру вимог кредиторів, кратній тисячі гривень, а рішення приймаються більшістю голосів кредиторів.

З урахуванням названих приписів закону й проводилось 30 червня 2017 року засідання комітету кредиторів ТзОВ "Управляюча Компанія "Львівський Автонавантажувач". Адже у ліквідаційній процедурі Господарський суд Львівської області не затверджував реєстру вимог кредиторів ТзОВ "Управляюча Компанія "Львівський Автонавантажувач", а ліквідатор банкрута не вправі самостійно змінити кількість голосів кредиторів. Натомість ПП "Фірма "Галич кабель" та ПАТ "Оргхім" є кредиторами і обрані до складу комітету кредиторів ТзОВ "Управляюча Компанія "Львівський Автонавантажувач" та мають кількість голосів, пропорційну сумі визнаних судом кредиторських вимог.

Водночас суд апеляційної інстанції наголошує, що в силу приписів ч.5 ст.3-1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакційї, чинній до 19 січня 2013 року) арбітражний керуючий зобов'язаний діяти сумлінно та розумно з урахуванням інтересів боржника та його кредиторів.

А відповідно до вимог ч.3 ст.98 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в чинній редакції під час реалізації своїх прав та обов'язків арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов'язаний діяти добросовісно, розсудливо, з метою, з якою ці права та обов'язки надано (покладено), обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на підставі, у межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України про банкрутство.

Тому невиконання чи неналежне виконання ліквідатором банкрута ТзОВ "Управляюча Компанія "Львівський Автонавантажувач" вимог п.2 ухвали Господарського суду Львівської області від 30 серпня 2017 року (подати суду звіт ліквідатора, реєстр вимог кредиторів банкрута, звіт по руху коштів банкрута та видатках у ліквідаційній процедурі; надати письмові пояснення), про що стверджує апелянт, є підставою для відповідного реагування місцевим господарським судом, проте не підлягає розгляду в межах предмета спору і поданої апеляційної скарги.

Згідно із ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

За приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Постановляючи оскаржену ухвалу Господарський суд Львівської області дослідив усі обставини справи, надані докази, дав їм належну юридичну оцінку та правильно застосував норми матеріального і процесуального права щодо вирішення заяви ТзОВ "Львівські заводи автомобілебудування" про визнання недійсним договору зберігання і скарги ПрАТ "ВНК "Розточчя СТ" на дії забезпечених кредиторів та ліквідатора при підготовці та проведенні зборів комітету кредиторів від 30 червня 2017 року.

Отже, ухвала Господарського суду Львівської області від 13 вересня 2017 року у справі №5015/118/11 є обґрунтованою, відповідає вимогам закону. Доводи ж апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи автомобілебудування" цього висновку не спростовують, а тому законних підстав для скасування оскарженого судового рішення немає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 13 вересня 2017 року у справі №5015/118/11 залишити без змін, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські заводи автомобілебудування" без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя В.М. Гриців

суддя Л.Л. Давид

суддя Г.Т. Кордюк