КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2017 р. Справа№ 910/13861/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Кеда А.В. (довіреність №10-474/д від 31.07.2017 р.);

від відповідача 1 - не з'явився;

від відповідача 2 - Галата Ю.М. (довіреність б/н від 24.11.2017 р.)

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

на рішення господарського суду міста Києва від 18.10.2017 р.

у справі №910/13861/17 (суддя Босий В.П.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

до 1. Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім - Укртатнафта»

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім - Укртатнафта» про стягнення солідарно з відповідачів вартості нестачі дизельного палива на загальну суму 79728,41 грн., з яких 2818,20 грн. вартості нестачі палива дизельного ДП-Л-Євро5-В0, 42350,81 грн. вартості нестачі палива дизельного ДП-З-Євро5-В0, 34559,40 грн. вартості нестачі палива дизельного ДП-З-Євро5-В0.

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.10.2017 р. в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати, позов задовольнити.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін.

Представник відповідача 1 в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а строки розгляду апеляційної скарги обмежені ст. 273 ГПК України, колегія суддів, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку без участі представника відповідача 1.

Колегія суддів зазначає, що ухвалами від 13.11.2017 р. та 04.12.2017 р. явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача 1 не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 178 ГПК України.

Згідно Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», вводяться в дію зміни до відповідних процесуальних законів. Зокрема, у відповідності до п. 9 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, який набрав чинності з 15.12.2017 р., справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З урахуванням викладеного, розгляд апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» здійснено за приписами Господарського процесуального кодексу України в новій редакції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 2, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

30.12.2011 р. між ПАТ «Укрнафта» (замовник) та ПАТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (виконавець) укладено договір транспортного обслуговування № 29/1717-Р відповідно до п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання здійснювати транспортне обслуговування замовника, яке полягає у наданні послуг по відвантаженню, організації оформлення і відправленню вантажів замовника з промислового майданчика виконавця, що знаходиться за адресою м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3, та оплаті перевезення вантажів замовника залізничним транспортом до вказаних останнім залізничних станцій призначення.

Згідно п. 1.4 договору, при виконанні своїх зобов`язань за договором виконавець залучає треті особи для організації перевезень вантажів замовника.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» залучила до перевезення ТОВ «Торговий дім - Укртатнафта» на підставі договору № 10118(2088/10/2119) від 01.07.2011 р.

Відповідно до залізничної накладної № 43881408 від 18.02.2017 р. відповідачем 2 було відправлено на адресу НГДУ «Борислафнефтегаз» (відокремлений структурний підрозділ ПАТ «Укрнафта») 54150 кг. дизельного палива, вантаж прибув до місця призначення 23.02.2017 р.

Згідно акта № 3 приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю від 23.02.2017 р. та акта експертизи № 2-255-В від 23.02.2017 р. маса нетто дизельного палива у цистерні № 74729336, яка направлялась залізничною накладною №43881408 від 18.02.2017 р., складає 51938 кг., що на 2212 кг. менше проти даних залізничної накладної № 43881408 від 18.02.2017 р.

Акт № 3 приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю від 23.02.2017 р. також містить відомості щодо дати та часу приймання вантажу, відповідно до якого приймання розпочато о 13:05 год. 23.02.2017 р., а завершено о 14:00 год. 23.02.2017 р.

В акті експертизи № 2-255-В від 23.02.2017 р. зазначено, що експерту пред'явлено залізничну цистерну № 74729336 з непорушними ЗПП вантажовідправника, люк цистерни опламбовано ЗПП № П612382, запобіжно-впускний клапан опломбовано свинцевою пломбою, номер ЗПП відповідає даним, які вказані в залізничній накладній, нижній зливний пристрій не опломбований, слідів механічної дії на люк, запобіжно-впускний клапан та зливний пристрій, а також свіжих слідів потьоків нафтопродуктів вниз по котлу цистерни не виявлено, що виключає можливість доступу до вмісту цистерни.

Відповідно до залізничної накладної № 43881382 від 18.02.2017 р. відповідачем 2 було відправлено на адресу НГВУ «Надвірнанафтогаз» (відокремлений структурний підрозділ ПАТ «Укрнафта») 61700 кг. дизельного палива, вантаж прибув до місця призначення 24.02.2017 р.

Згідно акта № 48 приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю від 27.02.2017 р. та акта експертизи № В-69 від 27.02.2017 р. маса нетто дизельного палива у цистерні № 73922627, яка направлялась залізничною накладною №43881382, складає 59748 кг., що на 1952 кг. менше проти даних залізничної накладної № 43881382 від 18.02.2017 р.

Акт № 48 приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю від 27.02.2017 р. також містить відомості щодо дати та часу приймання вантажу, відповідно до якого приймання розпочато о 15:30 год. 27.02.2017 р., а завершено о 16:45 год. 27.02.2017 р.

В акті експертизи № В-69 від 27.02.2017 р. зазначено, що цистерна №73922627 опломбована непошкодженою ЗПП № П612381УЗ, повітряний клапан заварений, зливний люк не опломбований.

Відповідно до залізничної накладної № 44166940 від 17.03.2017 р. відповідачем 2 було відправлено на адресу НГДУ «Долинанефтегаз» (відокремлений структурний підрозділ ПАТ «Укрнафта») 54750 кг. дизельного палива, вантаж прибув до місця призначення 26.03.2017 р.

Згідно акта № 14 приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю від 29.03.2017 р. та акта експертизи № ВА-10 від 29.03.2017 р. маса нетто дизельного палива у цистерні № 74737255 складає 54350 кг., що на 400 кг. менше проти даних залізничної накладної № 44166940 від 17.03.2017 р.

Акт № 14 приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю від 29.03.2017 р. також містить відомості щодо дати та часу приймання вантажу, відповідно до якого приймання розпочато о 10:00 год. 27.03.2017 р., а завершено об 11:00 год. 29.03.2017 р.

В акті експертизи № ВА-10 від 29.03.2017 р. зазначено, що цистерна №74737255 опломбована свинцевою пломбою ст. Знаменка А052 (зміна пломб відбулась внаслідок докручування гвинта внутрішнього клапана зливного пристрою на ст. Знаменка, про що складено акт загальної форми № 50592 від 21.03.2017 р., перед зняттям пломби люк цистерни оглянутий, доступу до товару не виявлено, витікання палива по поверхні цистерни не встановлено.

На думку позивача, спір у даній справі виник у зв'язку з наявністю вини відповідачів у частковій втраті вантажу під час його перевезення, внаслідок чого позивачу заподіяно збитки на суму 79728,41 грн.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Обов'язок відшкодувати збитки є загальною формою цивільно-правової відповідальності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов'язань.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

З огляду на вищезазначене, можна зробити висновок, що відшкодуванню підлягають завдані збитки, тобто збитки, причиною яких є порушення зобов'язання, якого припустився боржник, в даному випадку - ТОВ «Торговий дім - Укртатнафта». Тобто, між порушенням та збитками має бути причинний зв'язок. За відсутністю такого зв'язку збитки не відшкодовуються. При вирішенні питання про наявність чи відсутність причинного зв'язку слід враховувати, що необхідно виявляти зв'язок між саме порушенням зобов'язання та шкідливими наслідками (збитками), а не між діями (бездіяльністю) боржника взагалі та збитками.

Сума, яка заявлена позивачем до стягнення, не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, оскільки між позивачем та відповідачем 2 відсутні договірні відносини, і, як наслідок, відповідач 2 не порушував та не міг порушити будь-якого зобов'язання щодо поставки певної кількості нафтопродуктів. Крім цього, позивачем також не доведено, що відповідачем 2 порушено будь-яке зобов'язання як вантажовідправника, а відтак не доведено факт передачі відповідачем 2 перевізнику дизельного пального в кількості, меншій, ніж зазначено у перевізних документах.

Надані позивачем докази, які містяться в матеріалах справи свідчать про сам факт наявності нестачі та її розмір, проте не доводять причетність та вину ТОВ «Торговий дім - Укртатнафта» до даної нестачі.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Таким чином, позивач повинен довести протиправність дій відповідачів і їх вину, наявність та розмір збитків, наявність причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та спричиненням шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ГК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов'язань, пов'язаних із перевезенням.

Приписами ч. 1 ст. 932 ЦК України передбачено, що експедитор має право залучати до виконання своїх обов'язків інших осіб.

01.07.2011 р. між ПАТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» (замовник) та ТОВ «Торговий дім - Укртатнафта» (виконавець) укладено договір № 10118 (2088/10/2119), відповідно до п. 1.1 якого відповідач 2 взяв на себе зобов'язання по наданню послуг з організації перевезення вантажів замовника із основного промислового майданчику за адресою м. Кременчук, вул. Свіштовська, 3.

Відповідно до п. 6.1.4 договору № 10118 (2088/10/2119) від 01.07.2011 р., виконавець несе відповідальність за збереження (втрату, недостачу, порчу, пошкодження) ватажів замовника з моменту їх передачі виконавцю до моменту передачі перевізнику, що підтверджується штемпелем станції у залізничній накладній, в розмірі фактично заподіяної шкоди зменшеної на норми природної втрати та похибок вимірів при недостачі вантажу, відповідно до «Інструкції про порядок прийому, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України». Виконавець не несе відповідальність за виконання залізницею своїх обов'язків.

Таким чином, відповідальність відповідача 2 за збереження вантажу обмежується періодом часу з моменту передачі йому вантажу до моменту передачі відповідачу 1.

Факт відповідності маси палива дизельного, зазначеної в перевізних документах, масі фактично завантаженій ПАТ «Укртатнафта» у вагони-цистерни підтверджується також відвантажувальними відомостями від 17.02.2017 р., 17.03.2017 р. (копії містяться в матеріалах справи). Крім того, 18.02.2017 р. та 19.03.2017 р. на станції Кременчук Регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» було здійснено контрольне зважування цистерн, що підтверджується листом залізниці від 22.08.2017 р. №1977 (копія якого міститься в матеріалах справи).

Згідно п. 4.2.4.4. Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 р. № 281/171/578/155, маса нафти і нафтопродукту залізничних цистерн визначається як різниця між виміряною масою навантажених цистерн і масою порожніх цистерн, визначеною за результатами їх зважування.

Таким чином, при вирахуванні маси нетто вантажу після контрольного зважування на станції Кременчук встановлено, що:

у вагоні № 74729336 маса нетто вантажу склала 54250 кг, що на 100 кг більше, але з урахуванням похибки вимірювання відповідає масі нетто вантажу вказаному в квитанції зважування № 643 від 17.02.2017 р.;

- у вагоні № 73922627 маса нетто вантажу склала 61700 кг, що відповідає запису, зробленому в квитанції зважування № 643 від 17.02.2017 р.;

- у вагоні № 74737255 маса нетто вантажу склала 54400 кг, що на 350 кг менше, але з урахуванням похибки вимірювання відповідає масі нетто вантажу вказаному в квитанції зважування № 1096 від 17.03.2017 р.

Отже, контрольне зважування вагоно-цистерн було здійснене по станції Кременчук, тобто під час перевезення вантажу залізницею (відвантаження було проведено на станції Кагарлицька), що виключає факт порушення відповідачем 2 своїх зобов'язань як вантажовідправника.

Твердження позивача стосовно того, що відповідач 2, як вантажовідправник невірно визначив масу нетто пального у залізничних накладних ґрунтується лише на припущеннях, в той час як належне виконання обов'язків ТОВ «Торговий дім - Укртатнафта», як вантажовідправника, підтверджується належними доказами, зокрема, квитанціями зважування № 643 від 18.02.2017 р. та № 1096 від 17.03.2017 р., в яких маса нетто вантажу в спірних цистернах відповідає масі, зазначеній в залізничних накладних № 43881408 від 18.02.2017 р., № 43881382 від 18.02.2017 р. та № 44166940 від 17.03.2017 р., а також, після проведення контрольного зважування вагоно-цистерн № 74729336, № 73922627 та № 74737255 на станції Кременчук Регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» 18.02.2017 р. та 19.03.2017 р., підтверджується листом залізниці № 1977 від 22.08.2017 р., відповідно до якого при вирахуванні маси нетто палива дизельного, встановлено, що маса нетто вантажу вказана в залізничних накладних, в межах похибки допустимого відхилення, відповідає масі нетто палива, визначеній контрольним зважуванням спірних вагоно-цистерн.

З огляду на викладене вище, твердження позивача про те, що судом першої інстанції невірно встановлено, що позивачем не надано доказів того, що така втрата сталась з моменту отримання вантажу відповідачем 2 до моменту передачі відповідачу 1, хоча цими доказами є наявні в матеріалах справи, зокрема, залізничні накладні та відвантажувальні відомості, в яких наведено кількість вантажу для відправлення, оцінюється колегією суддів критично, так як наданий відповідачем 2 доказ контрольного зважування спірних вагоно-цистерн під час перевезення залізницею засвідчує, той факт, що вантаж був переданий відповідачу 1 (залізниці) для перевезення у кількості вказаній у перевізних документах. Крім того, відповідно до п. 6.1.4 Договору № 10118 (2088/10/2119) від 01.07.2011 р. ТОВ «Торговий дім - Укртатнафта», не несе відповідальності за нестачу вантажів, яка виникла після передачі їх перевізнику, тобто залізниці, а також не несе відповідальності за виконання залізницею своїх обов'язків. В матеріалах справи відсутні докази наявності претензій з приводу неналежного виконання зобов'язань за договорами від ПАТ «Укртатнафта» та Південної залізниці до ТОВ «Торговий дім - Укртатнафта».

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач 2 прийняв від ПАТ «Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія «Укртатнафта» вантаж (дизельне пальне), що належав позивачу та здійснив його відправлення, про що складено залізничні накладні № 43881408 від 18.02.2017 р., № 43881382 від 18.02.2017 р. та № 44166940 від 17.03.2017 р.

Статтею 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457, передбачено, що Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Відповідно п. 6 Статуту, накладна це - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та Правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем.

У відповідності до п. 28 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 р. за № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 24.11.2000 р. за № 863/5084, договір про перевезення вантажу вважається укладеним з моменту проставляння календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладення електронного цифрового підпису працівником залізниці в електронній накладній.

Як стверджує позивач, вантаж (дизельне паливо), який направлявся згідно залізничних накладних № 43881408 від 18.02.2017 р., № 43881382 від 18.02.2017 р. та № 44166940 від 17.03.2017 р., прибув до станцій призначення та прийнятий без пошкоджень відповідних пломб на цистернах, без ознак втрат (підтікань чи виливів) та нестач.

Згідно п. 1.2.5 Правил перевезення наливних вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 18.04.2003 р. за № 299, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 07.07.2003 р. за № 558/7879, відповідальність за правильність оформлення перевізних документів, у тому числі щодо назви вантажу, наявності відповідних знаків небезпеки, а також дотримання умов наливу, зливу і очищення цистерн, бункерних напіввагонів і контейнерів-цистерн покладається на відправника і одержувача.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, у відповідності до Інструкції «Про порядок приймання, транспортування, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України», затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 р. за № 281/171/578/155, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 р. за № 805/15496, комісія позивача повинна була перевірити номер запірно-пломбувального пристрою накладеного на цистерну та його справність; оглянути всі вузли та котел цистерни і визначити її технічний стан, а також здійснити інші дії передбачені вищевказаним регламентуючим документом.

При цьому, п. 4.3 Технологічного процесу роботи залізничних станцій з наливу та зливання нафтовантажів і промивально-пропарювальних станцій з очищення та підготовки цистерн для перевезення (затверджений наказом Укрзалізниці від 31.03.2005 р. №066-Ц) містить примірний графік термінів виконання операцій зі зливання цистерн, відповідно до якого час відкриття кришок ковпаків цистерн, установка і закріплення зливальних пристроїв складає 10 хвилин, а норма часу на безпосередній злив цистерни складає 96 хвилин.

Пункт 4.3.3.4 вказаної вище Інструкції визначає, що вимірювання рівня і відбирання проб у залізничних цистернах необхідно здійснювати лише після їх відстоювання не менше ніж 30 хвилин з моменту початку приймання.

Тобто, для основних операцій при прийманні вантажу (виміру маси вантажу та зливу цистерни) необхідно більш як дві години часу, тоді як відповідно до Акта №3 приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю від 23.02.2017 р. та Акта № 48 приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю від 27.02.2017 р., приймання вантажу комісією здійснено менше ніж за півтори години часу, а відповідно до акта № 14 приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю від 29.03.2017 р. приймання тривало більше ніж дві доби, що підтверджує той факт, що комісія, відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, приймання маси вантажу здійснила з порушеннями норм вказаної вище Інструкції.

Відповідно до ст. 111 Статуту залізниць України, залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу, зокрема, у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами.

В матеріалах справи відсутні, а позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що часткова втрата вантажу сталась з вини ПАТ «Українська залізниця».

Пункт 6.1.4 договору № 10118 (2088/10/2119) від 01.07.2011 р. виключає можливість відповідальності ТОВ «Торговий дім - Укртатнафта» за збереження (втрату, недостачу, порчу, пошкодження) вантажів з моменту передачі їх перевізнику, а відповідно докази того, що така втрата сталась з моменту отримання вантажу відповідачем 2 до моменту передачі відповідачу 1, в матеріалах справи відсутні.

Окрім цього, слід звернути увагу на наявні порушення порядку приймання нафтопродуктів вантажоодержувачами.

Так, п. 5.2.11 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 р. № 281/171/578/155 передбачено, що вантажоодержувач для приймання нафти та/або нафтопродуктів за кількістю створює комісію, до складу якої призначаються особи, що мають відповідну освіту, кваліфікацію та досвід роботи з питань порядку приймання та обліку нафти та/або нафтопродуктів.

Порядок проведення спеціального навчання працівників суб'єктів перевезення небезпечних вантажів затверджено Постановою Кабінету міністрів України від 31.10.2007 р. № 1285 (надалі - Порядок).

В порушення вимог Інструкції № 281/171/578/155 та Порядку, позивачем не надано доказів створення відповідної комісії з приймання нафтопродуктів, не підтверджено відповідну освіту осіб, що приймали участь у визначенні маси нафтопродуктів, не підтверджено їхню кваліфікацію та досвід роботи з питань приймання та обліку нафтопродуктів, не зазначено довіреностей, на підставі яких представники вантажоодержувачів були уповноважені приймати нафтопродукти, що, в свою чергу, позбавляє можливості стверджувати, що особи, які приймали участь у визначенні маси вантажу, були наділені повноваженнями вчиняти вказані дії та були достатньо компетентні.

Вищезазначене свідчить про те, що позивачем, в порушення норм чинного законодавства України, не створено належних умов щодо об'єктивного приймання нафтопродуктів по кількості, а відтак не можна стверджувати, що вказане приймання відбулося правомірно, а результати такого приймання є вірними.

Слід звернути увагу на відсутність солідарного обов'язку у відповідачів перед позивачем, адже на відповідача 2, згідно договору № 10118 від 01.07.2011 р. покладено обов'язок передати вантаж перевізнику, а на відповідача 1, згідно залізничних накладних № 43881408 від 18.02.2017 р., № 43881382 від 18.02.2017 р. та № 44166940 від 17.03.2017 р., що в свою чергу є угодою на перевезення вантажу - забезпечити доставку вантажу одержувачеві.

Застосування ст. 227 ГК України стосується відшкодування збитків, що завдані одночасно кількома учасниками господарських відносин. За загальним правилом шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяній нею (в порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями, несуть солідарну відповідальність перед потерпілою особою.

Тобто, солідарна відповідальність виникає при спільному спричиненні кількома особами шкоди потерпілому і розрахована на ті випадки, коли неможливо встановити, які з дій і якою мірою спричинили збитки, тому в зобов'язанні беруть участь декілька боржників, які відповідають перед потерпілою особою солідарно.

Підставою солідарного відшкодування збитків є факт спільності дій учасників господарських відносин, в результаті яких завдано збитків.

Частиною 1 ст. 196 ГК України передбачено загальне правило виконання зобов'язання, згідно з яким кожний з управнених суб'єктів має право вимагати виконання, а кожний із зобов'язаних суб'єктів повинен виконати зобов'язання відповідно до частки цього суб'єкта, визначеної зобов'язанням. Відповідно до ч. 2 вказаної статті, зобов'язання повинно виконуватися солідарно лише у разі, якщо це передбачено законодавством або договором. Тому, вимога позивача стосовно солідарного стягнення збитків є неправомірною.

Позивач серед підстав для скасування рішення першої інстанції зауважив про недотримання норм процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення без посилання та відповідного обґрунтування які саме норми було порушено та в чому полягали такі порушення. Вказане свідчить про необґрунтованість посилань позивача на порушення норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення.

З огляду на вищезазначені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що викладені обставини виключають можливість задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів солідарно збитків на заявлену суму, а відтак, в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрнафта» необхідно відмовити з вищевикладених обставин.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 18.10.2017 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 18.10.2017 р. у справі №910/13861/17 залишити без змін.

Справу №910/13861/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк