ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2017 р. Справа № 911/837/17

Господарський суд у складі судді Грєхова А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за первісним позовом: публічного акціонерного товариства "Фармак"

до відповідача за первісним позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко"

про стягнення заборгованості у розмірі 4 195 293,74 грн,

за зустрічним позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко"

до відповідача за зустрічним позовом: публічного акціонерного товариства "Фармак"

про визнання недійсним договору

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом): Музиченко Є.М. - довіреність №17-10/67 від 02.03.2017 ,

від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом): не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Фармак" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" про стягнення з останнього на свою користь основного боргу в сумі 11 191 480, 27 грн, з покладенням на відповідача обов'язку зі сплати судового збору.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.03.2017 порушено провадження у справі № 911/837/17, розгляд справи призначено у судовому засіданні на 11.04.2017 та від сторін витребувано документальні докази у справі.

10.04.2017 через канцелярію Господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, останній заперечував проти задоволення позову з підстав відсутності заявок на замовлення товару, передбачених п. 2.1. Договору №3 від 03.01.2017, а також що видаткові накладні надані позивачем не відповідають вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

10.04.2017 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, згідно якої останній просив господарський суд стягнути з відповідача 13 885 488,57 грн.

Відповідно до приписів статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.04.2017 суд прийняв заяву позивача про збільшення позовних вимог та подальший розгляд справи здійснював з її урахуванням, розгляд справи у судовому засіданні 11.04.2017 відкладено на 25.04.2017.

18.04.2017 через канцелярію Господарського суду Київської області від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі.

В процесі розгляду справи відповідачем подано клопотання від 24.04.2017 про призначення судової економічної експертизи, в якому у зв'язку з непогодженням щодо розрахунку основної суми боргу, просив суд призначити судову економічну експертизу. Розглянувши подане клопотання суд відмовляє в його задоволенні з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

У судових засіданнях 25.04.2017 та 16.05.2107 оголошено перерву до 16.05.2017 та 30.05.2017 відповідно.

22.05.2017 через канцелярію суду відповідачем - товариством з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" - подано зустрічну позовну заяву до публічного акціонерного товариства "Фармак" про визнання недійсним Договору поставки № 3 від 03.01.2017.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.05.2017 у прийнятті зустрічної позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" до публічного акціонерного товариства "Фармак" про визнання недійсним договору відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою Господарського суду Київської області від 25.05.2017, товариство з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" звернулось з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Київської області від 25.05.2017 до Київського апеляційного господарського суду.

21.06.2017 Постановою Київського апеляційного господарського суду скасовано ухвалу Господарського суду Київської області від 25.05.2017.

Публічне акціонерне товариство "Фармак" не погоджуючись із постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2017 звернулось з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.10.2017 залишена без задоволення касаційна скарга публічного акціонерного товариства "Фармак", постанова Київського апеляційного господарського суду залишена без змін.

06.11.2017 ухвалою Господарського суду Київської області у зв'язку з поверненням матеріалів справи з Вищого господарського суду України розгляд справи призначено на 21.11.2017. Також ухвалою від 06.11.2017 Господарським судом Київської області прийнято зустрічну позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" (надалі - відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом)) до публічного акціонерного товариства "Фармак" (надалі - позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом)) про визнання недійсним Договору поставки лікарських засобів № 3 від 03.01.2017 для спільного розгляду в матеріалах справи №911/837/17.

21.11.2017 від представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) надійшов відзив на зустрічний позов.

21.11.2017 ухвалою Господарського суду Київської області розгляд справи у судовому засіданні відкладено до 28.11.2017.

27.11.2017 через канцелярію Господарського суду Київської області від представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.11.2017 суд прийняв заяву позивача за первісним позовом про зменшення позовних вимог відповідно до якої публічне акціонерне товариство "Фармак" просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" 4 195 293, 74 грн основної заборгованості та подальший розгляд справи здійснював з її урахуванням, розгляд справи у судовому засіданні 28.11.2017 відкладено на 12.12.2017.

У судове засідання 12.12.2017 з'явився представник позивача і надав пояснення у справі. Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив.

За наслідками судового засідання судом оголошено вступну і резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом), суд -

ВСТАНОВИВ:

03 січня 2017 року між позивачем за первісним позовом (відповідачем за зустрічним позовом) та відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) укладено Договір поставки лікарських засобів № 3 (надалі - Договір), відповідно до умов якого Публічне акціонерне товариство "Фармак" (надалі - позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом), постачальник) передає у власність, а товариство з обмеженою відповідальністю "Фрам КО" (надалі - відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом), покупець) приймає у власність та зобов'язується оплатити лікарські засоби (надалі - Товар) у кількості, по цінах і переліку згідно Генеральної специфікації, що підписується уповноваженими представниками сторін, яка є невід'ємною частиною Договору.

03.01.2017 сторонам укладено до Договору додаткову угоду №1 (надалі - додаткова угода).

Згідно п. 2.1. Договору строк відвантаження товару зі складу постачальника становить 5 (п'ять) календарних днів з дня отримання постачальником замовлення від покупця із заначенням у ньому адреси складу доставки згідно п. 2.2. цього Договору. Дострокове відвантаження допускається. Покупець зобов'язаний прийняти дострокову поставку Товару. Кількість Товару фіксується у замовленні, яке надається покупцем Постачальнику. У разі неможливості постачальника поставити замовлену кількість товару у встановлений цим пунктом строк, постачальник повинен у цей строк повідомити покупця про цю обставину.

Поставка здійснюється на наступних умовах, які визначаються згідно ІНКОТЕРМС 2010, а саме:

- шляхом само вивозу товару покупцем на умовах EXW - м. Київ, вул. Фрунзе, буд. 74, або Київська обл., с. Старі Петрівці, вул. Дубрівська, буд. 8-а.

- шляхом доставки товару покупцю транспортом постачальника і за його рахунок на умовах DDP-за однією із наступних адрес: Київська Область, с. Софіївська Борщагівка, вул. Леніна 114; м. Дніпро, вул. Героїв Сталінграду, 151-Д; м. Івано-Франківськ, вул. Максимовича, 15 (п. 2.2. Договору).

Відповідно до пункту 2.3. Договору поставки № 3право власності на Товар переходить від Постачальника Покупцю з моменту поставки, яким Сторони встановлюють дату приймання Товару Покупцем (дату поставки). Дата приймання Товару Покупцем (дата поставки) проставляється Покупцем у накладній та скріплюється печаткою (штампом) Покупця.

Строк оплати поставленого на умовах цього договору товару складає 30 календарних днів з дати поставки товару, якщо інші умови оплати не встановлено у додаткових угодах до цього Договору. Строни вправі у додаткових угодах встановити скорочені або більш тривалі строки оплати як щодо окремих груп препаратів (група А, В, С, D, F), так і щодо усього товару в цілому (п. 3.2. Договору).

Згідно п. 3.3. Договору оплата проводиться у безготівковій формі шляхом перерахування суми вартості поставленої партії товару з поточного рахунку покупця на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до п. 10.7 Договору останній набирає чинності з дати підписання його уповноваженими представниками та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2017 (включно), але в будь-якому разі діє до повного розрахунку сторін.

Відповідно до п. 1.1. Додаткової угоди № 1 від 03.01.2017 до Договору поставки № 3 у період з 03 січня по 31 березня 2017 року строк оплати для препаратів групи А, які визначені Генеральною специфікацією, становить 30 календарних днів від дати поставки, а строк оплати препаратів групи В - 35 календарних днів від дати поставки. Препарати групи F відвантажуються по цінам Генеральної специфікації та зі строком оплати 30 календарних днів від дати поставки.

Копії договору та додаткової угоди до нього наявні в матеріалах справи.

Так, на виконання умов договору у січні, лютому та березні 2017 року позивач поставив, а відповідач прийняв товар загальною вартістю 22 217 739,94 грн, на підтвердження чого суду надано копії видаткових накладних

№20069526 від 27.01.2017; №20069528 від 27.01.2017; №20069556 від 27.01.2017; №20069560 від 27.01.2017; №20069773 від 03.02.2017; №20069774 від 03.02.2017; №20069775 від 03.02.2017; №20069778 від 03.02.2017; №20069779 від 03.02.2017; №20069791 від 06.02.2017; №20069792 від 06.02.2017; №20069794 від 06.02.2017; №20069795 від 06.02.2017; №20069797 від 06.02.2017; №20069927 від 07.02.2017; №20069931 від 07.02.2017; №20069933 від 07.02.2017; №20069643 від 07.02.2017; №20069948 від 07.02.2017; №20069951 від 07.02.2017; №20069952 від 07.02.2017; №20070030 від 09.02.2017; №20070031 від 09.02.2017; №20070032 від 09.02.2017; №20070037 від 10.02.2017; №20070039 від 10.02.2017; №20070041 від 10.02.2017; №20070052 від 10.02.2017; №20070083 від 10.02.2017; №20069776 від 03.02.2017; №20069777 від 03.02.2017; №20069780 від 03.02.2017; №20069793 від 06.02.2017; №20069796 від 06.02.2017; №20069798 від 06.02.2017; №20069949 від 07.02.2017; №20069950 від 07.02.2017; №20069953 від 07.02.2017; №20070120 від 10.02.2017; №20070122 від 10.02.2017; №20070125 від 10.02.2017; №20070126 від 10.02.2017; №20070127 від 10.02.2017; №20070131 від 10.02.2017; №20070176 від 10.02.2017; №20070212 від 13.02.2017; №20070038 від 10.02.2017; №20070040 від 10.02.2017; №20070042 від 10.02.2017; №20070051 від 10.02.2017; №20070092 від 10.02.2017; №20070121 від 10.02.2017; №20070123 від 10.02.2017; №20070124 від 10.02.2017; №20070312 від 14.02.2017; №20070313 від 14.02.2017; №20070314 від 14.02.2017; №20070315 від 14.02.2017; №20070318 від 14.02.2017; №20070319 від 14.02.2017; №20070347 від 14.02.2017; №20070407 від 16.02.2017; №20070409 від 16.02.2017; №20070410 від 16.02.2017; №20070412 від 16.02.2017; №20070415 від 16.02.2017; №20070430 від 16.02.2017; №20070431 від 16.02.2017; №20070316 від 14.02.2017; №20070317 від 14.02.2017; №20070346 від 14.02.2017; №20070408 від 16.02.2017; №20070411 від 16.02.2017; №20070414 від 16.02.2017; №20070525 від 19.02.2017; №20070526 від 19.02.2017; №20070527 від 19.02.2017; №20070528 від 19.02.2017; №20070529 від 19.02.2017; №20070530 від 19.02.2017; №20070531 від 19.02.2017; №20070532 від 19.02.2017; №20070570 від 19.02.2017; №20070571 від 19.02.2017; №20070698 від 21.02.2017; №20070699 від 21.02.2017; №20070700 від 21.02.2017; №20070701 від 21.02.2017; №20070702 від 21.02.2017; №20070726 від 21.02.2017; №20070749 від 21.02.2017; №20070751 від 22.02.2017; №20070752 від 22.02.2017; №20070753 від 22.02.2017; №20070754 від 22.02.2017; №20070755 від 22.02.2017; №20070756 від 22.02.2017; №20070757 від 22.02.2017; №20070758 від 22.02.2017; №20070759 від 22.02.2017; №20070879 від 26.02.2017; №20070882 від 26.02.2017; №20070884 від 26.02.2017; №20070909 від 27.02.2017; №20070910 від 27.02.2017; №20070911 від 27.02.2017; №20070912 від 27.02.2017; №20070914 від 27.02.2017; №20070915 від 27.02.2017; №20070883 від 26.02.2017; №20070899 від 26.02.2017; №20070913 від 27.02.2017; №20070916 від 27.02.2017; №20070940 від 26.02.2017; №20070944 від 27.02.2017; №20071101 від 01.03.2017; №20071102 від 01.03.2017 ; №20071103 від 01.03.2017; №20071104 від 01.03.2017; №20071105 від 01.03.2017; №20071106 від 01.03.2017; №20071107 від 01.03.2017; №20071132 від 02.03.2017; №20071133 від 02.03.2017; №20071134 від 02.03.2017; №20071135 від 02.03.2017; №20071136 від 02.03.2017; №20071137 від 02.03.2017; №20071138 від 02.03.2017; №20071139 від 02.03.2017; №20071241 від 03.03.2017; №20071243 від 03.03.2017 ; №20071244 від 03.03.2017; №20071245 від 03.03.2017; №20071247 від 03.03.2017; №20071248 від 03.03.2017, що скріплені печатками та підписами уповноважених представників сторін.

В підтвердження наявності повноважень представників відповідача на отримання товару за вищевказаними видатковими накладними суду надано копії довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей.

Поряд з тим, кількість, асортимент та вартість відповідно поставленного товару сторонами було погоджено згідно підписаних сторонами генеральних специфікацій від 01.01.2017 та від 01.02.2017 до Договору, копії яких наявні в матеріалах справи.

До того ж, про належне виконання позивачем за первісним позовом своїх зобов'язань за договором свідчить також відсутність з боку товариства з обмеженою відповіцдальністю "Фрам Ко" претензій та повідомлень про порушення умов договору, у тому числі відсутність заперечень щодо отримання товариством з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" товару за спірними накладними.

Водночас, позивачем за первісним позовом зауважено, що 24.05.2017 товариством з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" повернуто отриманий згідно договору товар на загальну суму 242 457, 21 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями накладних на повернення товару: № 67077, № 67082, № 67083, № 67084, № 67382, № 67383, № 67384, № 67385, № 67386, № 67387, №67390, № 67391, № 67392, № 67393, № 67394, № 67396, № 67397, № 67398, № 67399, № 67400, № 67401, № 67402, № 67403, № 67404, № 67405, № 67406, № 67407, № 67408, № 67409, № 67410, № 67411, № 67412, № 67413, № 67414, № 67415, № 67416, № 67417, № 67418, № 67419, № 67420, № 67421, № 67422, № 67423, № 67424, № 67425, № 67426, № 67427, № 67428, № 67429, № 67430, № 67431 від 24.05.2017.

Також, господарським судом встановлено, що 22.05.2017 між товариством з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" та публічним акціонерним товариством "Фармак" було укладено договір поставки товару № 3/1, за яким ТОВ "ФРАМ КО" зобов'язалося поставити ПАТ "Фармак" товар (надалі - Договір поставки товару № 3/1). На виконання умов Договору поставки № 3/1 відповідачем за первісним позовом було поставлено позивачу за первісним позовом товар на суму 9 447 737,62 грн.

Згідно частини 1 статті 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

16.06.2017 року між позивачем за первісним позовом та відповідачем за первісним позовом було укладено Угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог (надалі - Угода). Так, позивач за первісним позовом мав грошове зобов'язання перед відповідачем за первісним позовом по Договору поставки товару № 3/1 від 22.05.2017 р. у сумі 9 447 737,62 грн., а відповідач за первісним позовом мав грошове зобов'язання перед позивачем за первісним позовом по Договору поставки лікарських засобів № 3 від 03.01.2017 р. у сумі 9 447 737,62 грн, позивач та відповідач зарахували зустрічні однорідні вимоги у сумі 9 447 737,62 грн. Таким чином, на підставі статті 601 Цивільного кодексу України, зобов'язання відповідача за первісним позовом по здійсненню оплати за Товар, одержаний по Договору поставки лікарських засобів № 3 від 03.01.2017 р., у сумі 9 447 737,62 грн., було припинено.

Отже, посилаючись на те, що відповідач за первісним позовом розрахунки за переданий товар згідно спірних видаткових накладних за договором не провів, позивач за первісним позовом просить суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко", зокрема, 4 195 293,74 гривень основного боргу.

В обґрунтування викладених заперечень на позовну заяву товариство з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" зазначило, що позивачем за первісним позовом всупереч вимогам договору не надано встановленого зразка документів (заявок) на замовлення товару, відповідно до яких можливо було б встановити відповідність строків та обсягу поставленого товару замовленням відповідача.

Крім того, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, товариство з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" зазначило, що заявлений до стягнення розмір заборгованості є некоректним, необґрунтованим та таким, що не підтверджений належними та допустимими доказами, оскільки надані позивачем за первісним позовом на підтвердження здійснення поставки товару видаткові накладні не відповідають встановленим законодавством вимогам, зокрема щодо оформлення відповідних первинних документів.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом, суд встановив, що вимога публічного акціонерного товариства "Фармак" про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" 4 195 293,74 гривень основного боргу підлягає задоволенню виходячи з нижченаведеного.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 1 ст. 265, ч. 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 712 та ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Водночас, ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень п. 1.1. Додаткової угоди № 1 від 03.01.2017 до Договору поставки № 3 у період з 03 січня по 31 березня 2017 року строк оплати для препаратів групи А, які визначені Генеральною специфікацією, становить 30 календарних днів від дати поставки, а строк оплати препаратів групи В - 35 календарних днів від дати поставки. Препарати групи F відвантажуються по цінам Генеральної специфікації та зі строком оплати 30 календарних днів від дати поставки.

З огляду вищезазначеного, підписання відповідачем за первісним позовом спірних видаткових накладних згідно договору без будь-яких заперечень щодо кількості та/або якості поставленого позивачем за первісним позовом товару свідчить про прийняття відповідачем за первісним позовом цього товару та, відповідно, породжує для останнього обов'язок по його оплаті у повному обсязі у передбачені договором строки.

Посилання ж відповідача за первісним позовом на відсутність документів на підтвердження здійснення ним замовлень на поставлений згідно спірних видаткових накладних товар оцінюються судом критично, позаяк в силу законодавчих приписів та умов договору фактична передача товару підтверджується підписаними видатковими накладними, а обов'язок по оплаті поставленого товару у відповідача виникає з дати поставки, яка у свою чергу пов'язана з моментом передачі товару та підписання відповідної видаткової накладної, у той час як обставини отримання товару за спірними видатковими накладними відповідач за первісним позовом не заперечував.

Водночас, часткові повернення та оплата відповідачем за первісним позовом вартості поставленого позивачем за первісним позовом згідно спірних видаткових накладних товару підтверджують обставини отримання товариством з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" зазначеного товару, у той час як наявність/відсутність замовлень на отримання такого товару не є доказами отримання відповідачем за первісним позовом товару за договором.

Доводи товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" щодо невідповідності видаткових накладених вимогам закону, у тому числі щодо не зазначення у таких документах уповноважених на отримання товару осіб, визнаються судом неспроможними, оскільки спірні видаткові накладні оформленні відповідно до вимог законодавства, у той час як повноваження представників відповідача за первісним позовом на отримання товару за вищевказаними видатковими накладними підтверджені наявними в матеріалах справи копіями довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, видачу яких відповідним особам відповідач не заперечив та не спростував.

Усі ж інші, викладені в обґрунтування заперечень на заявлені позовні вимоги, доводи відповідача є необґрунтованим та такими, що не відповідають обставинами справи і наявним в ній матеріалам.

Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України, що кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як слідує зі встановлених судом у даній справі обставин, відповідач за первісним позовом вартість товару, отриманого за спірними видатковими накладними, не оплатив, наявність відповідних обставин не заперечив та не спростував.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, оскільки станом на день прийняття рішення товариство з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" вартість переданого публічним акціонерним товариством "Фармак" згідно договору товару не оплатило, враховуючи арифметичну відповідність заявленої суми боргу обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку, що вимога позивача за первісним позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" 4 195 293, 74 грн основного боргу підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем за первісним позовом належними та допустимими доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем за первісним позовом.

Предметом зустрічного позову є вимога товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" про визнання недійсним договору поставки лікарських засобів №3 від 03.01.2017 з підстав ч. 5 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України.

В обґрунтування відповідно поданого позову товариство з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" зазначило, що в порушення законодавчих приписів у договорі поставки №3 від 03.01.2017 відсутні такі істотні умови, як предмет та ціна, оскільки у відповідному правочині сторони не визначили найменування та кількість продукції, а також не погодили ціну такої продукції.

Заперечуючи проти заявленого товариством з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" зустрічного позову, публічне акціонерне товариство "Фармак" зауважило на необґрунтованості викладених у відповідному позові доводів, оскільки предмет, його кількість та ціна сторонами була погоджена, у той час як операції щодо поставки та прийняття товару відповідно до умов спірного договору проводились, вартість такого товару відповідач частково оплачував.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив, що заявлена зустрічна позовна вимога задоволенню не підлягає виходячи з нижченаведеного.

Частинами 1 та 2 ст. 11, ст. 202, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України унормовано, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до п. 2.1 постанови Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 №11, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України, з підстав якої товариством з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" заявлено відповідну позовну вимогу, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Поряд з тим, пунктом 3.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 передбачено, що фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний.

Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

З огляду вищенаведених законодавчих приписів, оскільки відповідно до наявних в матеріалах справи доказів сторонами було вчинено дії щодо поставки та прийняття товару за договором поставки №3 від 03.01.2017, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача за зустрічним позовом щодо фіктивності відповідного договору та відсутності у сторін наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

До того ж, позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин відсутності у сторін наміру створити правові наслідки за спірним правочином на момент його вчинення.

Що ж до посилань позивача за зустрічним позовом, як на підставу заявленого позову, на відсутність у договорі поставки №3 від 03.01.2017 істотних умов, а саме: предмета, його кількості і ціни, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Так, ч. 2 ст. 712, ч. 1 ст. 656, ст. 669, ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.

Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Поряд з тим, відповідно до статті 266 Господарського кодексу України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Як слідує зі змісту договору поставки №3 від 03.01.2017, а саме пп. 1.1., 1.3. відповідного правочину, сторони погодили поставку товару - лікарські засоби, медичні вироби, дієтичні добавки за цінами та у асортименті (за переліком) згідно Генеральної специфікації, що підписується уповноваженими представниками сторін, яка становить невідємну частину цього договору.

З матеріалів справи слідує, що сторонами було підписано Генеральну специфікацію до спірного правочину, якими визначено як асортимент товару, так його кількість і вартість.

До того ж, відповідно до наявних в матеріалах справи видаткових накладних Публічним акціонерним товариством "Фармак" передано, а товариством з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" прийнято товар у кількості та за ціною, що визначені у вищенаведеній Генеральній специфікації.

Вищенаведені обставини товариство з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" не спростовано.

З огляду вищезазначеного, оскільки спірний договір та первинні документи, що посвідчують виконання такого договору, містять, зокрема, відомості щодо предмету поставки - найменування продукції, її кількості та ціни, суд дійшов висновку про необґрунтованість посилань позивача за зустрічним позовом на недійсність договору поставки №3 від 03.01.2017 з огляду на відсутність у ньому істотних умов.

Приписами статей 32 - 36 ГПК України унормовано, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Однак, належних та допустимих доказів, що підтверджували б викладенні у зустрічному позові обставини не надано.

За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, оскільки позивачем за зустрічним позовом не доведено належними та допустимими доказами покладених в основу обґрунтування позову обставин, наявність яких є необхідною умовою для визнання правочину недійсним з підстав ч. 5 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічної позовної вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" про визнання договору поставки №3 від 03.01.2017 недійсним.

Витрати по сплаті судового збору за первісним позовом, відповідно до статті 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача за первісним позовом.

Витрати по сплаті судового збору за зустрічним позовом, відповідно до статті 49 ГПК України покладаються судом на позивача за зустрічним позовом.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 22, 32-36, 41, 49, 78, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 11, 202, 203, 215, 525, 526, 530, 638, 656, 669, 691, 692, 712 Цивільного кодексу України, ст. ст. 173, 193, 265, 266 Господарського кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Первісні позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фрам Ко" (08131, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Леніна, 114, ідентифікаційний код: 39443405) на користь Публічного акціонерного товариства "Фармак" (04080, м. Київ, вул. Фрунзе, буд. 63, ідентифікаційний код: 00481198) 4 195 293, 74 грн (чотири мільйони сто дев'яносто п'ять тисяч двісті дев'яносто три гривні сімдесят чотири копійки) основного боргу та 62 929, 41 грн (шістдесят дві тисячі дев'ятсот двадцять дев'ять гривень сорок одна копійка) витрат по сплаті судового збору.

У задоволені зустрічних позовних вимог відмовити повністю.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено - 19.12.2017.

Суддя А.С. Грєхов