ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2017 справа № 908/1597/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання за участю представників сторін: від позивача: від відповідача-1: від відповідача-2: ОСОБА_4 ОСОБА_5, за довіреністю; ОСОБА_6, за довіреністю; ОСОБА_7, за довіреністю;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Запорізької митниці ДФС, м. Запоріжжя
на рішення Господарського суду Запорізької області
від18.10.2017 (підписано 23.10.2017)
у справі№ 908/1597/17 (суддя Горохов І.С.)
за позовомЗапорізької митниці ДФС, м. Запоріжжя
до відповідачів: за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача1. Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Онікс", м. Запоріжжя; 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Запорізький індустріально-механічний завод", м. Запоріжжя ОСОБА_8 управління Державної казначейської служби у Запорізькій області, м. Запоріжжя
провизнання недійсним договору купівлі-продажу, відновлення становища, яке існувало до порушення
В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року до господарського суду звернулась Запорізька митниця ДФС, м. Запоріжжя (Позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Онікс", м. Запоріжжя (Відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Запорізький індустріально-механічний завод", м. Запоріжжя (Відповідач-2), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_8 управління Державної казначейської служби у Запорізькій області, м. Запоріжжя (Третя особа) про визнання недійсним договору купівлі-продажу, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 18.10.2017 у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального права України.

Зокрема, скаржник посилається на те, що він скористався своїм правом та у відповідності до п. 9.1 Договору №4 повідомив Відповідача-1 про його розірвання в односторонньому порядку, а отже Відповідач-1 не мав права укладати з Відповідачем-2 Договір № 2/17 та як наслідок передавати останньому спірне майно.

Представник Позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, надав пояснення, аналогійні викладеним в апеляційній скарзі.

Представники Відповідачів в судовому засіданні вважали рішення господарського суду законним та обґрунтованим, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.

Представник Третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, тому судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника Третьої особи, який не скористався правом участі в судовому засіданні апеляційної інстанції, за наявними матеріалами справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.05.2015 між Позивачем та Відповідачем-1 були укладені договір про реалізацію товарів на митних аукціонах № 11 (далі Договір №11) та договір про реалізацію майна № 12 (далі Договір №12).

Також між Позивачем та Відповідачем-1 29.02.2016 були укладені договір реалізацію товарів на митних аукціонах № 3 (далі Договір №3) та договір про реалізацію майна № 4 (далі Договір №4).

Умови вищевказаних Договорів є аналогійними.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 Договорів, Позивач доручає, а Відповідач-1 бере на себе зобовязання за винагороду реалізувати майно, право розпорядження яким набуто Позивачем у відповідності до законодавства. Позивач передає, а Відповідач-1 приймає майно, що знаходиться на обліку у першого.

Пунктом 2.2.5 укладених Договорів передбачена можливість організувати підприємствами-реалізаторами роботи із незалежної оцінки майна на підставі доручень Позивача.

Листом від 10.06.2015 № 590/11/08-70-03-02 Позивачем було запропоновано Відповідачу-1, зокрема, провести незалежну оцінку майна, а також прийняти до реалізації судно пасажирське для перевезення людей "ДИАМАНТ" проект 11780, незавершене будівництво разом із невстановленим обладнанням (далі майно).

В подальшому Позивачем листом від 16.10.2015 № 1175/11/08-70-03-02 було прийнято рішення про надання Відповідачу-1 доручення на організацію та проведення незалежної оцінки майна.

Відповідач-1 листом від 04.11.2015 № 48 надав Позивачу звіт про оцінку спірного майна, згідно якого його вартість становила 6 235 000,00 грн. з ПДВ.

ОСОБА_9 опису, оцінки та передачі майна від 29.12.2015, який підписаний представниками Позивача та Відповідача-1, Позивачем було передано, а Відповідачем-1 прийнято на реалізацію майно вартістю 6 235 000,00 грн.

Листами від 02.03.2016 № 7 та від 22.03.2016 № 8 Відповідач-1 звернувся до Позивача із пропозицією щодо уцінки нереалізованого майна, що не користується купівельним попитом.

ОСОБА_9 протоколу засідання комісії по оцінці та розпорядженню майном, що переходить у власність держави від 23.03.2016 Позивачем було прийнято рішення про уцінку майна на 20 відсотків з 24.03.2016, переданого за ОСОБА_9 опису, оцінки та передачі майна від 29.12.2015, про що було складено ОСОБА_9 уцінки майна від 23.03.2016. Вартість майна за ОСОБА_9 опису, оцінки та передачі майна від 29.12.2015 переданого на реалізацію Відповідачу знижено з 6 235 000,00 грн. до 4 988 000,00 грн.

В подальшому, у зв'язку із не включенням підприємства Відповідача-1 до Єдиного реєстру суб'єктів господарювання, які можуть здійснювати реалізацію безхазяйного майна та майна, що переходить у власність держави у 2017 році, Позивачем було надіслано на адресу Відповідача-1 лист від 27.02.2017 № 260/11/08-70-03-04 про розірвання Договорів №3 та №4, а також про необхідність повернути нереалізоване майно Позивачу у визначеному порядку.

Відповідач-1 15.03.2017 звернувся до Позивача листом з проханням надати дозвіл на реалізацію спірного майна за прямим договором купівлі-продажу згідно постанови Кабінету Міністрів України № 1340 від 25.08.1998 п. 9 ч. 2.

Позивач листом від 17.03.2017 № 356/11/08-70-03-02 повідомив Відповідача-1про те, що розкомплектовані транспортні засоби, відповідно до підпункту 2 пункту 9 Порядку обліку, зберігання, оцінки, конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженого постановою кабінету Міністрів України від 25.08.1998 № 1340, передаються підприємствам торгівлі за цінами, визначеними в акті опису, оцінки та передачі майна.

Встановлено, що 22.03.2017 між Відповідачами був укладений договір № 2/17 купівлі-продажу майна (далі Договір № 2/17), за умовами п. 1.1 якого Відповідач-1 зобовязався передати у власність Відповідачу-2 майно яке перейшло у власність держави та підлягає реалізації відповідно до ОСОБА_9 опису, оцінки та передачі від 29.12.2015, акта уцінки, а саме:

- корпус судна "Диамант" проект 11780 в кіл-ті 1 шт., вартість 1 120 000,00 грн.;

- дизель-генератори CATERPILLAR модель С4.4, сер. №SIMO1850, сер. №SIMO1850 в кіл-ті 2 шт., вартість 2 320 000,00 грн.;

- морські двигуни CATERPILLAR модель С12, (сер. № NFL01246, № NFL 01258) в кіл-ті 2 шт. вартістю 1 264 000,00 грн.;

- тунельний підрулюючий пристрій в комплекті: електродвигун 200LI-4 (1шт), тунель 1 м (1шт), еластичне зєднання KTR Rotex (2 шт), розподільча коробка (1 шт), амортизатори (4шт), гвинт (1шт), розширювальний бак GME-0000277, частотний трансформатор Donfoss VLT (1шт), шланг зі шланговою опорою (1шт), система управління головна панель 1хCP-GT-023 з джойстиком (1шт), - в кількості 1 шт. вартістю 284 000,00 грн.

Вартість майна відповідно до умов Договору № 2/17 на момент укладення складає 4 988 000,00 грн., в т.ч. ПДВ (п. 1.2 Договору № 2/17).

Позивач 23.03.2017 надіслав на адресу Відповідача-1 лист № 382/11/08-70-03 з повідомленням про те, що в період з 23.03.2017 по 31.03.2017 Позивачем буде здійснюватись приймання нереалізованого майна за Актами опису, оцінки та передачі майна, в тому числі і за ОСОБА_9 від 29.12.2015.

ОСОБА_9 з Актами приймання-передачі майна від 23.03.2017 та від 27.03.2017 у зв'язку з припиненням дії Договорів № 3 та № 4 Відповідач-1 передав Позивачу майно за Актами опису, оцінки та передачі майна від 23.03.2016 та 23.12.2014 відповідно.

Листом від 29.03.2017 № 11 Відповідач-1 повідомив Позивача про те, що майно за ОСОБА_9 опису, оцінки та передачі майна від 29.12.2015, а саме "судно пасажирське для перевезення людей "ДИАМАНТ" проект 11780, незавершене будівництво разом із невстановленим обладнанням" було реалізовано за договором купівлі-продажу № 2/17 від 22.03.2017.

Також 05.04.2017 Відповідач-1 повідомив Позивача про те, що на його рахунок надійшли кошти за реалізоване майно, за Договором купівлі-продажу № 2/17 від 22.03.2017, загальна сума реалізованого майна 4 988 000,00 грн., з яких ПДВ 831 333,33 грн., комісійна винагорода 20% - 997 600,00 грн., за проведення незалежної оцінки даного майна 60 000,00 грн. Решта коштів підлягає сплаті до бюджету митниці. Просив підтвердити реквізити розрахункового рахунку для перерахування коштів до бюджету.

Листом 07.04.2017 за № 450/11/08-70-05 Позивачем було повідомлено Відповідачу-1 реквізити для зарахування коштів за реалізоване спірне майно: відшкодування витрат органу доходів і зборів за зберігання на складі митниці 912 298,37 грн.; за зобовязаннями ТОВ "Строймаркет" ПДВ із ввезених на митну територію України товарів (продукції) код платежу 14070100 1 663 435,24 грн.; решта коштів 523 333,06 грн.

Також листом від 11.04.2017 Позивач повідомив Відповідача-1, що кошти від реалізації майна в сумі 3 099 066,67 грн. останнім були помилково перераховані на рахунки ГУ ДКСУ у Запорізькій області. Повідомлялось про необхідність зарахування коштів від реалізації майна на відповідні рахунки, що зазначені у листі від 07.04.2017 № 450/11/08-70-05 Запорізької митниці.

Листом від 19.04.2017 вих. № 16 Відповідач-1 просив Позивача повернути помилково перераховані кошти. 03.05.2017 кошти в сумі 3 066 066,67 грн. були повернуті Відповідачу-1, та 04.05.2017 здійснено перерахування коштів за реквізитами визначеними Позивачем, про що свідчить банківська виписка АКБ Приватбанк по клієнту фірма ОСОБА_10

Вважаючи, що на момент укладення Договору купівлі-продажу № 2/17 від 22.03.2017 Договори про реалізацію майна були розірвані і Відповідач-1 не мав права укладати Договір № 2/17 та розпоряджатися спірним майном, у звязку з чим, правочин № 2/17 від 22.03.2017 є таким, що суперечить актам цивільного законодавства, а саме ч. 2 статті 653 Цивільного кодексу України, Позивач, посилаючись на норми ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України, звернувся до суду з вимогою визнати недійсним Договір № 2/17 від 22.03.2017 та відновити становище, яке існувало до порушення шляхом повернення Відповідачем-1 спірного майна Позивачу, повернення з державного бюджету коштів, які надійшли від реалізації майна, а також сплачених в рахунок податкових зборів.

Відповідно до пп. 3 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про Порядок

обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним" від 25.08.1998 № 1340 (в редакції станом на 29.12.2015, далі Порядок), його дія поширюється, зокрема, на майно, термін зберігання якого під митним контролем закінчився, а власник не звернувся за ним в установлений Митним кодексом України термін.

Пунктом 9 вказаної постанови Кабінету Міністрів України, зокрема, визначено, що зазначене в пункті 1 цього Порядку майно передається для подальшого розпорядження ним на підставі акта опису, оцінки та передачі майна, в тому числі реалізується через торгівельні підприємства, аукціони, біржі, з якими укладені угоди на його реалізацію відповідно до пунктів 12 і 13 цього Порядку.

Пунктом 12 Порядку визначено, що на початку кожного року місцеві податкові інспекції із залученням органів, що вилучають та обліковують майно, визначають на конкурсній основі торгівельні підприємства, яким доручатиметься реалізація майна, з обов'язковим занесенням їх до єдиного реєстру торгівельних підприємств, який ведеться цими інспекціями. Протягом року в разі потреби дозволяється доповнювати єдиний реєстр торгівельних підприємств іншими торгівельними підприємствами за поданням органів, що вилучають та обліковують майно.

Угоду з торгівельним підприємством, якому доручатиметься реалізація майна, укладає керівник або особа, що його заміщає, відповідного органу державної податкової служби, митного органу в межах повноважень, установлених законодавством.

Угоди з торгівельними підприємствами на реалізацію майна укладаються лише після включення їх до єдиного реєстру торгівельних підприємств та організацій (п. 13 Порядку).

Встановлено, що протягом 2015, 2016 років підприємство Відповідача-1 було включено до Єдиного реєстру субєктів господарювання, які можуть здійснювати реалізацію безхазяйного майна та майна, що переходить у власність держави.

За результатами засідання 25.12.2015 комісії по оцінці та розпорядженню майном, що переходить у власність держави було прийнято рішення, яке оформлене Протоколом засідання комісії по оцінці та розпорядженню майном, що переходить у власність держави від 29.12.2015 про передачу Відповідачу-1 для реалізації майна загальною вартістю 6 235 000,00 грн., визначивши її в якості початкової ціни товару, наведену у звіті, про незалежну оцінку майна, проведену субєктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_11

В Протоколі від 29.12.2015 також зазначено про укладення 13.05.2015 між Позивачем та Відповідачем-1 Договорів №№ 11, 12.

Майно 29.12.2015 передано Позивачем Відповідачу-1, про що складено ОСОБА_9 опису, оцінки та передачі майна.

ОСОБА_9 Протоколу засідання комісії по оцінці та розпорядженню майном, що переходить у власність держави від 23.03.2016 було прийнято рішення щодо уцінки майна на 20 відсотків з 24.03.2016 переданого за ОСОБА_9 опису, оцінки та передачі майна від 29.12.2015. Вартість майна за ОСОБА_9 опису, оцінки та передачі майна від 29.12.2015 переданого на реалізацію Відповідачу-1 знижено з 6 235 000,00 грн. до 4 988 000,00 грн.

В преамбулі Договору № 2/17 зазначено, що Відповідач-1 уклав спірний Договір діючи в інтересах Позивача, відповідно до Договору про реалізацію майна № 4 від 29.02.2016, акту опису, оцінки від 29.12.2015, акту уцінки від 23.03.2016 на реалізацію безхазяйного та іншого майна, яке перейшло у власність держави.

Враховуючи надсилання Позивачем листа № 260/11/08-70-03-04 від 27.02.2017 на адресу Відповідача-1 з повідомленням про розірвання договорів №№ 3, 4 від 29.02.2016 та повідомлення про необхідність повернення нереалізованого майна Позивач вважає, вказані договори розірваними в силу умов пунктів 9.1 договорів.

Пунктом 9.1 Договорів зазначено, що Позивач має право розірвати договір, попередивши про це Відповідача-1 за десять днів, крім випадків, визначених п. 7.3 цього договору.

Відповідно до п. 9.3 Договорів, повернення нереалізованого майна у разі розірвання договору оформляється актом приймання-передачі попредметно згідно з актами опису, оцінки та передачі на реалізацію майна, що перейшло у власність держави. Майно повинно бути ціле та непошкоджене. У разі псування майна з вини Відповідача-1 він перераховує його вартість на умовах, зазначених у п. 8.1 цих договорів.

ОСОБА_9 ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Встановлено, що майно на реалізацію передавалось Відповідачу-1 на підставі Протоколу засідання комісії по оцінці та розпорядженню майном, що переходить у власність держави від 29.12.2015, акту опису, оцінки від 29.12.2015, акту уцінки від 23.02.2016.

На час передачі на реалізацію майна, визначеного предметом спірного Договору № 2/17 між Позивачем та Відповідачем-1 були укладені Договори № 11 та № 12, про що також зазначено в Протоколі засідання комісії по оцінці та розпорядженню майном, що переходить у власність держави від 29.12.2015.

Відповідно до п.п. 10.1, 10.2 Договорів, вони набувають чинності з моменту їх підписання сторонами та діють до повного виконання сторонами зобовязання.

Дія Договору продовжується на той же строк, якщо жодна зі сторін не повідомить іншу сторону про розірвання Договорів за 1 місяць до закінчення строку їх дії.

Ці Договори можуть припинитись достроково за згодою сторін або за іншими підставами, передбаченими цими договорами або законодавством.

Станом на 22.03.2017 дата реалізації майна, переданого за вказаними Протоколом та актами, Договори №№ 11, 12 від 13.05.2015 були чинними, оскільки з урахуванням умов п. 10.1 Договорів, вони діють до повного виконання сторонами зобовязань за відсутності повідомлень сторін про їх розірвання за 1 місяць до закінчення строку дії договору. Доказів надсилання відповідних повідомлень про розірвання вказаних двох договорів сторонами не надано.

Листом від 27.02.2017 Позивачем повідомлялось Відповідачу-1 про розірвання лише договорів №№ 3, 4 від 29.02.2016 в рамках дії яких, спірне майно, продане за спірним Договором № 2/17 на реалізацію не передавалось та відповідно підстави для повернення майна переданого на реалізацію за актом опису, оцінки та передачі майна від 29.12.2015 були відсутні.

При цьому, в якості доказів надсилання на адресу Відповідача-1 листа № 260/11/08-70-03-04 від 27.02.2017 та його вручення, Позивачем надано засвідчену копію реєстру рекомендованої кореспонденції по Запорізькій митниці ДФС від 28.02.2017, в якому зазначено вказаний лист та засвідчену копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 507 за яким рекомендований лист вручено уповноваженій фізичній особі Кислюк 02.03.2017.

Проте надані Позивачем вказані документи не можуть бути прийняті у якості належних доказів, оскільки реєстр кореспонденції є внутрішнім документом Позивача, а рекомендоване повідомлення не містить будь-яких даних щодо змісту поштового відправлення.

Відповідач-1 щодо отримання будь-яких листів щодо розірвання Договорів заперечує.

Укладення на початку кожного року територіальними органами ДФС з торгівельним підприємством угоди на реалізацію майна відповідно до п. 12, 13 постанови Кабінету Міністрів України № 1340 з урахуванням умов п. 10.1 Договорів №№ 11, 12, 3 та 4 не є підставою для автоматичного їх припинення. Не передбачено чинним законодавством України і автоматичного припинення укладених договорів на реалізацію у разі не включення торгівельного підприємства до Єдиного реєстру торгівельних підприємств та організацій.

У спірному Договорі № 2/17 зазначено, що Відповідач-1 діє в інтересах Позивача відповідно до Договору № 4, акту опису, оцінки від 29.12.2015, акту уцінки від 23.03.2016 на реалізацію безхазяйного та іншого майна, яке перейшло у власність держави.

Враховуючи певну послідовність в передачі на реалізацію безхазяйного та іншого майна, яке перейшло у власність держави, а саме: Протокол засідання комісії по оцінці та розпорядженню майном, що переходить у власність держави від 29.12.2015 (включення Відповідача-1 до Єдиного реєстру торгівельних підприємств та організацій, укладення Договорів №№ 11, 12 з Відповідачем-1, про припинення яких сторонами не повідомлялось одна одній); акт опису, оцінки та передачі майна від 29.12.2015; Протокол засідання комісії по оцінці та розпорядженню майном, що переходить у власність держави від 23.03.2016; акт уцінки майна від 23.03.2016, Відповідач-1 укладаючи спірний Договір № 2/17 діяв не лише на підставі Договору № 4 але і з урахуванням та на підставі інших документів, які надавали йому право реалізувати майно, яке виступило предметом спірного Договору № 2/17.

В листі № 260/11/08-70-03-04 від 27.02.2011 повідомлялось про розірвання Договорів №№ 3, 4 та про повернення нереалізованого майна, яке передавалось не в рамках дії вказаних Договорів, а в рамках дії Договорів №№ 11, 12, також, в листі не конкретизовано, яке саме майно необхідно повернути за наслідками розірвання Договорів №№ 3, 4. Відтак, підстави для повернення майна, яке стало предметом реалізації на підставі спірного Договору № 2/17 були відсутні.

Відповідно до ст. 1025 Цивільного кодексу України, комітент має право відмовитися від договору комісії. (В даному випадку таке право передбачено у п. 9.1 договорів №№ 3, 4, 11, 12).

Відповідно до ч. 2 4 ст. 1025 Цивільного кодексу України, якщо договір комісії укладено без визначення строку, комітент повинен повідомити комісіонера про відмову від договору не пізніше ніж за тридцять днів.

У разі відмови комітента від договору комісії він повинен у строк, встановлений договором, а якщо такий строк не встановлений, - негайно розпорядитися своїм майном, яке є у комісіонера. У разі невиконання комітентом цього обов'язку комісіонер має право передати це майно на зберігання за рахунок комітента або продати майно за найвигіднішою для комітента ціною.

У разі відмови комітента від договору комісії комісіонер має право на відшкодування витрат, зроблених ним у зв'язку з виконанням договору.

Листом від 23.03.2017 № 382/08-70-03 Позивач в доповнення до листа від 27.02.2017 № 260/11/08-70-03-04 повідомляв Відповідача-1 про те, що Позивач буде приймати нереалізоване майно, зокрема, передане за актом опису, оцінки та передачі майна від 29.12.2015, про розірвання договорів №№ 11, 12 під час дії яких відповідачу 1 за актом від 29.12.2015 передавалось майно на реалізацію не повідомлялось.

Крім того, спірний Договір № 2/17 було укладено 22.03.2017, тобто до надіслання Позивачем листа № 382/11/08-70-03 від 23.03.2017.

За викладених обставин, у Відповідача-1, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 1025 Цивільного кодексу України, були законні підстави для реалізації переданого Позивачем на реалізацію за ОСОБА_9 опису, оцінки та передачі майна від 29.12.2015, який в свою чергу є підставою для реалізації майна.

Як свідчать наявні в матеріалах справи банківські виписки, кошти від реалізації майна Відповідачем-1 були перераховані за реквізитами, зазначеними у листі Позивача ДФС від 07.04.2017 № 450/11/08-70-05. Товар реалізовано за вартістю 4 988 000,00 грн. визначеній у п. 1.2 Договору № 2/17 та з урахуванням ціни, визначеної ОСОБА_9 уцінки від 23.03.2016.

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути: визнання правочину недійсним; відновлення становища, яке існувало до порушення.

Вимогами ст. 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

ОСОБА_9 з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що Позивачем не доведені обставини невідповідності змісту Договору № 2/17 купівлі-продажу майна від 22.03.2017 суперечить Цивільному кодексу України, іншим вимогам діючого законодавства, а також відсутності на момент його укладення у Відповідача-1 права на укладення спірного Договору.

Крім того, судова колегія погоджується з висновком суду, що майно передано за відсутності будь-яких порушень, при наявності яких можливо було б стверджувати про порушення прав та законних інтересів Позивача.

Будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 18.10.2017 у справі № 908/1597/17 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на Позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Запорізької митниці ДФС, м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 18.10.2017 у справі № 908/1597/17 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді: О.А. Марченко

ОСОБА_3