ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року Справа № 915/996/17

За позовом: Державного підприємства Адміністрація морських портів України (01135, м. Київ, пр.-т Перемоги, буд. 14) в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, 23),

до відповідача-1: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Миколаївській області (54017, м.Миколаїв, вул. Чкалова, 20, а/с 34),

відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ (54020, м. Миколаїв, Громадянський узвіз, 1/1),

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1.Міністерство інфраструктури України (01135, м.Київ, просп. Перемоги, 14),

2. Державне підприємство Миколаївській морських торгівельний порт

(54020, м.Миколаїв, вул. Заводська, 23/14),

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (54001, АДРЕСА_1),

про: визнання недійсним договору оренди від 03.12.2015 р. № РОФ-864,-

Суддя С.М.Коваль

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

Від позивача: ОСОБА_2 довіреність № 1161 від 20.03.2017;

Від відповідача-1: Рехлецька довіреність № 35 від 16.02.2016;

Від відповідача-2: ОСОБА_3, довіреність № 18 від 29.12.16;

Ле ОСОБА_4, довіреність № 17 від 29.12.16;

Від третьої особи на стороні позивача-1: ОСОБА_2 довіреність № 11717/18/10-17 від 15.11.2017,

Від третьої особи на стороні позивача-2: ОСОБА_5 довіреність № 09/26 від 10.07.2017,

Від третьої особи на стороні відповідача: не присутні,

СУТЬ СПОРУ:

Позов поданий Державним підприємством Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) про визнання недійсним договору оренди державного нерухомого майна № РОФ-864, укладеного 03.12.2015 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та Товариством з обмеженою відповідальністю НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ.

Позовні вимоги обґрунтовуються невідповідністю договору вимогам законодавства; також не дозволить адміністрації Миколаївського морського порту в майбутньому виконати план розвитку порту.

Відповідач-1 свого представника в судове засідання направив, у наданих запереченнях просить в задоволенні позову відмовити.

Відповідач-2 свого представника в судове засідання направив, проти позову заперечує повністю.

Міністерство інфраструктури України у наданих письмових поясненнях від 25.10.2017 року просить задовольнити позов.

Державне підприємство Миколаївській морських торгівельний порт наданими поясненням просить позов задовольнити.

Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_1 у поясненнях вважає, що позов адміністрації Миколаївського морського порту безпідставний.

Згідно з вимогами ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 13.12.2017 року оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Обставини справи.

03 грудня 2015 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та Товариством з обмеженою відповідальністю НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ укладено договір № РОФ-864 оренди державного нерухомого майна, розташованого за адресою: вул. Заводська, 23/17, м. Миколаїв, що знаходиться на балансі Державного підприємства «Миколаївській морський торговельний порт», посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_1 за реєстровим № 1189.

У серпні 2017 року адміністрація Миколаївського морського порту довідалась про наявність вказаного договору оренди, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та ТОВ НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ, для того, щоб останній мав правову підставу не звільняти складські площі.

Позивач зазначає, що спірний договір порушує інтереси та права адміністрація Миколаївського морського порту, оскільки укладений без додержання законодавства та створює неправомірну правову підставу користування майном, що не дозволить на майбутнє реалізувати адміністрації Миколаївського морського порту затверджений «План розвитку Миколаївського морського порту на коротко- (до 2018), середньо- (до 2023), та довгострокову (до 2028) перспективу».

Позов обґрунтовується тим, що:

- Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та ТОВ НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ 03.12.2015 року було вчинено договір оренди без дотримання процедури передбаченої ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», зокрема не було одержано погодження Міністерства інфраструктури України, як уповноваженого органу управління;

- не було опубліковано оголошення про проведення конкурсу, а також не було додержано приписів ст. 11 цього ж закону щодо оцінки об'єкта оренди. Сторони застосували оцінку станом на 31.12.2012 року, звіт про яку втратив чинність;

- укладення договору оренди від 03.12.2015 року відповідач-1 провадив за попередньою злочинною домовленістю з відповідачем-2, оскільки Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області не видавався наказ про укладення договору, що є підставою у відповідності до ч. 1 ст. 232 Цивільного кодексу України визнати договір недійсним;

В обґрунтування позову Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) посилається на ч. 2 ст.20 Господарського кодексу України, ст.ст. 16, ч. 1 ст. 215, 227, 228, 232, 234 Цивільного кодексу України, ст. 9 Закону України Про оренду державного та комунального майна.

Відповідач-1 просить відмовити у задоволенні позову мотивуючи, тим, що докази протиправності дій відповідача-1 ґрунтуються на припущеннях і є недоведеними.

Відповідач-2, як вже вище вказано, проти позову заперечує з наступного:

- відсутнє порушення прав та інтересів ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії у зв'язку із укладенням оспорюваного Договору оренди, а відповідно, у Позивача відсутнє право на звернення до суду із позовними вимогами про визнання його недійсним;

- відповідно до рішення Господарського суду м. Києва від 14.09.2017 року у справі № 910/12961/17 Договір оренди № РОФ-864 від 03.12.2015 року було пролонговано строком до 03.12.2020 року (відповідно до пункту 10.4 Договору оренди та частини 2 статті 17 Закону України «Про оренду державного і комунального майна»);

- Договір оренди майна жодним чином не впливає на права адміністрації Миколаївського морського порту, в тому числі при реалізації в майбутньому Плану розвитку морського порту.

Міністерство інфраструктури України у наданих письмових поясненнях просить позовну заяву задовольнити мотивуючи це тим, що договір укладено з порушенням норм ст.ст. 7, 11, 12 Закону України «Про оренду державного і комунального майна» , а саме:

- відповідач-1 не направляв листа до Мінінфраструктури в порядку статті 9 Закону з метою одержання погодження на передачу в оренду державного нерухомого майна;

- погодження чи дозвіл Мінінфраструкутри щодо можливості передачі в оренду нерухомого майна до відповідача не надходило;

- сторонами на підставі нотаріально посвідченого Договору оренди від 03.12.2015 передача майна в оренду не здійснювалась, так як державне майно з оренди згідно Договору від 01.03.2010 № РОФ-864 не поверталось, акт приймання-передавання орендованого майна за нотаріально посвідченим Договором оренди від 03.12.2015 не підписувався.

Державне підприємство Миколаївській морських торгівельний порт у письмових поясненнях просить задовольнити позовні посилаючись на те, що у діях відповідача щодо укладення договору вбачається намір вчинити фіктивний правочин, оскільки за Договором оренди від 01.03.2010 № РОФ-864 майно не повернуто, а за договором від 03.12.2015 р. № РОФ-864 не було передано. Крім того, відповідачами не було дотримано вимог ст.ст. 9, 11 Закону України «Про оренду державного і комунального майна», зокрема:

- погодження умов договору та отримання згоди органу управління державним майном (Міністерства інфраструктури України) (ч. 4 ст. 9 Закону);

- розміщення в офіційних друкованих засобах масової інформації та на веб~сайтах орендодавця (Відповідача-1) оголошення про намір передати майно в оренду (ч. 4 ст. 9 Закону):

- проведення відповідного конкурсу (ч. 6 ст. 9 Закону);

- проведення оцінки об'єкта оренди (ст. 11 Закону).

У поясненнях від 27.11.2017 р. № 350/01-16, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_1 вважає позов безпідставним, оскільки Договір оренди майна №РОФ-864 є одним договором укладений сторонами 01.03.2010 року з додатковими угодами, та посвідчений нотаріально 03.12.2015 року, терміном дії до 31.12.2015 року.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову на підставі нижченаведеного.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна з сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

Договір оренди державного нерухомого майна № РОФ-864 від 03.12.2015 року був укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та Товариством з обмеженою відповідальністю НІКМОРСЕРВІС НІКОЛАЄВ. Балансоутримувачем майна переданого в оренду є Державне підприємство «Миколаївський морський торговельний порт».

Отже, Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) не є ані стороною договору, ані балансоутримувачем спірного майна.

Далі.

Позовні вимоги обґрунтовуються нібито порушеним правом позивача, що майно предмет нотаріально посвідченого Договору оренди № РОФ 864 від 03.12.2015 р. знаходиться в тилу причалу № 8, який будується ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії, та в подальшому планується його використати при реалізації проекту «План розвитку Миколаївської морського порту на коротко (до 2018), середньо (2023 р.) та довгострокову (до 2038 р.) перспективу», а також порушенням вимог ст. 9 Закону України «Про оренду державного і комунального майна», у відповідності до яких, у разі надходження до орендодавця заяви про оренду цілісного майнового комплексу підприємства, його структурного підрозділу, нерухомого майна, а також майна, що не дійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), орендодавець, за умови відсутності заборони на передачу майна в оренду, у п'ятиденний строк після дати реєстрації заяви надсилає копії матеріалів органу, уповноваженому управляти відповідним майном (ч.2 ст.9). У разі якщо орган уповноважений управляти майном, не дає згоди на укладення договору оренди, Орендодавець відмовляє в укладенні такого договору (абз. 11 ч. 4 ст. 9).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оренду державного і комунального майна», державну політику у сфері оренди державного майна здійснюють Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва.

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів», Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Законом України «Про центральні органи виконавчої влади» передбачено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади у своїй діяльності керуються Конституцією України, цим та іншими законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України (частина перша статті 3). Кабінет Міністрів України спрямовує та координує діяльність центральних органів виконавчої влади через міністра у порядку, визначеному цим Законом та актами Кабінету Міністрів України (частина перша статті 18).

Пунктом 1 Положення про Міністерство інфраструктури України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 червня 2015 р. № 460 (далі Положення), визначено, що Міністерство інфраструктури України (Мінінфраструктури) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мінінфраструктури є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах автомобільного, залізничного, морського та річкового транспорту, надання послуг поштового зв'язку, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері авіаційного транспорту та використання повітряного простору України, дорожнього господарства, навігаційно-гідрографічного забезпечення судноплавства, торговельного мореплавства, з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, а також державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства) (абзац 2 пункту 1 Положення).

Мінінфраструктури у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства (пункт 2 Положення).

Основними завданнями Мінінфраструктури є забезпечення формування та реалізація державної політики у сферах автомобільного, залізничного, морського та річкового транспорту, надання послуг поштового зв'язку (підпункту 1 пункту 3 Положення).

Зі змісту підпункту 63 пункту 4 Положення вбачається, що згідно покладених на Мінінфраструктури завдань Міністерство здійснює відповідно до законодавства функції з управління об'єктами державної власності.

Отже, у розумінні ст. 9 Закону України «Про оренду державного і комунального майна» органом, уповноваженим управляти майном, що є предметом оспорюваного Договору оренди №РОФ 864 від 03.12.2015 р., є Міністерство інфраструктури України.

Відповідно п.2.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, Господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів, позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Відповідно до статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно ч. 2 ст.21 ГПК України позивачами є перелічені в ст. 1 ГПК України суб'єкти, що подали позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

В силу ст. 2 ГПК України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

За змістом положень вказаних норм, правом на пред'явлення позову до господарського суду наділені юридичні особи та громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, а суд, шляхом вчинення провадження у справах, здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов.

Лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Відповідно до ст.ст. 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК України).

Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) не є стороною договору, ані балансоутримувачем, ані власником майна, ані органом, уповноваженим управляти відповідним майном, що є предметом оспорюваного Договору оренди №РОФ 864 від 03.12.2015 р., а тому не може бути належним позивачем.

Крім того, не надано доказів фактичної реалізації Плану розвитку Миколаївської морського порту на коротко ( до 2018), середньо (2023 р.) та довгострокову (до 2038 р.) перспективу, у тому числі, дозволів на будівництво, проектної документації, тощо.

Отже, всупереч вимог статті 33 ГПК України позивачем не доведено право на визнання договору оренди державного нерухомого майна № РОФ-864 від 03.12.2015 р. недійсним, проте в позовній заяві саме себе він визначив в якості позивача.

Таким чином, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

За таких обставин в позові слід відмовити.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 44,49,82-85 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Оформлене відповідно до статті 84 ГПК України, рішення підписано 19.12.2017 року

Суддя С.М.Коваль