номер провадження справи 7/95/16-12/92/16-17/102/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2017 Справа № 908/1892/16

за позовною заявою: товариства з обмеженою відповідальністю "Багіра", 21007, м. Вінниця, вул. Петра Запорожця, буд. 20А, кв. 132

адреса для листування: 69001, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 2

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Евіта", 69006, м. Запоріжжя, вул. В. Лобановського, буд. 7, кв. 57

третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Вознесенівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя, 69006, м. Запоріжжя, пр. Металургів, 6

третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Запорізьке колективне будівельне управління "Машбуд", 69001, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 2

третя особа 3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: фізична особа-підприємець Шинкаренко Тетяна Олександрівна, 69035, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 153, офіс 73

про усунення перешкод у користуванні майном

головуючий суддя Корсун В.Л.

суддя Боєва О.С.

суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Деревянко Д.В., довіреність від 02.09.17 № 0209/юр

від третьої особи 1: не з'явився

від третьої особи 2: не з'явився

від третьої особи 3: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Багіра" з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Евіта" про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення товариства з обмеженою відповідальністю "Евіта" з нежитлових приміщень загальною площею 409,1 кв.м., які розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 2.

20.12.16 господарським судом Запорізької області по справі № 908/1892/16 (суддя Смірнов О.Г.) прийнято рішення про задоволення позову (яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 14.03.17 по справі № 908/1892/16) про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом виселення ТОВ "Евіта" на користь ТОВ "Багіра" з нежитлових приміщень загальною площею 409,1 кв. м., які розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 2. Крім того, вказаним рішенням присуджено до стягнення з ТОВ "Евіта" на користь ТОВ "Багіра" 1 378 грн. витрат зі сплати судового збору.

19.04.17 господарським судом по справі № 908/1892/16 видано відповідні накази.

02.08.17 постановою Вищого господарського суду України по справі № 908/1892/16 рішення господарського суду Запорізької області від 20.12.16 та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 14.03.17 у справі № 908/1892/16 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

15.08.17 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 908/1892/16 передано на новий розгляд судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 15.08.17 суддею Корсун В.Л. прийнято справу № 908/1892/16 до провадження (справі присвоєно № провадження 7/95/16-12/92/16-17/102/17), судове засідання призначено на 29.08.17.

Ухвалою від 29.08.17 судом розгляд справи № 908/1892/16 відкладено на 27.09.17. До участі у справі № 908/1892/16 в якості третьої особи 3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучено фізичну особу-підприємця Шинкаренко Тетяну Олександрівну.

15.09.17 представник позивача надав до суду позовну заяву (уточнену) від 06.09.17 про розірвання договору оренди та усунення перешкод у користуванні майном в прохальній частині якої просив суд: розірвати договір оренди від 01.03.02 нежитлових приміщень загальною площею 409,1 кв. м., які розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 2; усунути перешкоди у користуванні майном шляхом виселення ТОВ "Евіта" (69006, м. Запоріжжя, вул. В. Лобановського, буд. 7, кв. 57, ) на користь ТОВ "Багіра" (21007, м. Вінниця, вул. П. Запорожця, 20а/132, ) з нежитлових приміщень загальною площею 409,1 кв. м., які розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 2.

Ухвалами суду від 27.09.17 та від 25.10.17 розгляд справи відкладався на 25.10.17 та на 31.10.17 відповідно. Крім того, ухвалою від 27.09.17 судом продовжено строк вирішення спору на 15 днів - до 31.10.17.

Ухвалою суду 31.10.17 справу № 908/1892/16 прийнято до провадження у складі колегії суддів: Корсун В.Л. (головуючий суддя), судді Боєва О.С., Носівець В.В.; розгляд справи № 908/1892/16 розпочато спочатку, судове засідання призначено на 21.11.17.

В судовому засіданні 21.11.17 колегією судів відмовлено у прийнятті до розгляду позовної заяви (уточненої) ТОВ «Багіра» від 06.09.17. Відмовляючи у прийнятті до розгляду зазначеної заяви, колегія суддів виходила з того, що подана позивачем заява направлена на одночасну зміну предмета і підстав позову.

Ухвалою суду від 21.11.17 розгляду справи відкладено на 12.12.17.

11.12.17 на електрону пошту суду від Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області надійшла заява від 11.12.17 № 50295 за підписом державного виконавця Ткачук Т.О., якою заявник просить суд розглянути справу по суті без участі представника Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області на розсуд суду.

Крім того, 11.12.17 через канцелярію суду до матеріалів справи надійшло клопотання від 04.12.17 за підписом представника позивача про зупинення провадження у справі № 908/1892/16 до розгляду справи № 908/2367/17 по суті.

Представник позивача та представники третіх осіб в судове засідання призначене на 12.12.17 не з'явились. Позивач та треті особи 2, 3 про причини своєї неявки суду не повідомили.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.12.17 проти позову та клопотання позивача від 04.12.17 про зупинення розгляду справи № 908/1892/16 заперечив повністю.

Розглянувши клопотання позивача від 04.12.17 про зупинення розгляду справи № 908/1892/16 колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому, пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (ч. 3 і 4 ст. 35 ГПК України).

У абз. 3 і 4 п. 3.16 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз'яснено, що під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин. Іншим судом, про який йдеться у ч. 1 ст. 79 ГПК України, є будь-який орган, що входить до складу судової системи України згідно з ст. 3 та ч. 2 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»; іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі.

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному конкретному випадку з'ясовувати: як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом та чим зумовлюється неможливість розгляду справи.

Таким чином, для зупинення провадження на підставі ч. 1 ст. 79 ГПК України необхідна одночасна наявність двох складових: пов'язаність справ та неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення відповідача з орендованого приміщення з підстав неналежного виконання умов договору оренди та з підстав односторонньої відмови від вказаного договору позивачем, тоді як предмет дослідження у справі № 908/2367/17 фактично зводиться до встановлення наявності підстав для розірвання договору оренди майна.

Приймаючи до уваги те, що позивачем не обґрунтовано, в чому саме полягає пов'язаність цих справ та неможливість розгляду даної справи до вирішення справи № 908/2367/17, а також не доведено, яким чином обставини, що будуть встановлені у розгляді справи № 908/2367/17 можуть вплинути на оцінку доказів у даній справі, а також враховуючи те, що заявлена позивачем вимога по справі № 908/1892/16 про усунення перешкод у користуванні своїм майном (ст. 391 ЦК України) підлягає застосуванню у тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин - колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зупинення провадження у даній справі за № 908/1892/16 до розгляду по суті справи № 908/2367/17 предметом спору по якій є розірвання договору оренди від 01.03.02 № 0301-01.

А тому, як наслідок колегією суддів відмовлено у задоволені клопотання позивача від 04.12.17 про зупинення розгляду справи через безпідставність та необґрунтованість.

За таких обставин, враховуючи, що колегією судів відмовлено у прийнятті до розгляду позовної заяви (уточненої) ТОВ «Багіра» від 06.09.17, а також те, що позивач в судове засідання призначене на 12.12.17 не з'явився, від позовних вимог не відмовився, заяви про зміну предмету або підстави позову до початку розгляду справи по суті суду не надав, колегією суддів розглянуто по суті раніше заявлені позовні вимоги у справі № 908/1892/16, а саме про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення ТОВ "Евіта" на користь ТОВ "Багіра" з нежитлових приміщень загальною площею 409,1 кв.м., які розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 2 та які обґрунтовані ст.ст. 16, 525, 526, 611, 626, 629, 759, 782, 785 ЦК України.

У засіданні суду 12.12.17, на підставі ст. ст. 821, 85 ГПК України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Представнику відповідача повідомлено про дату виготовлення рішення у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, а також враховуючи пояснення представників сторін, колегія суддів

ВСТАНОВИЛА:

01.03.02 між ТОВ "Евіта" (орендар) та Запорізьким колективним будівельним управлінням "Машбуд" (орендодавець) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 0301-01, за умовами якого (п. 1.1.) орендодавець передає орендарю нежитлове приміщення в адміністративній будівлі за юридичною адресою: 69001, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 2 загальною площею 409,1 кв.м з прилеглими територіями (коридори, холи, санвузли) для використання в службових цілях, визначених статутом або іншим реєстраційним документом орендаря.

Згідно із п.1.2. договору, приміщення вважаються переданими в оренду з моменту підписання сторонами даного договору.

Відповідно до п. 1.3. договору, передача приміщень в оренду не тягне за собою передачу орендарю права власності на ці приміщення. Орендар користується зазначеними в договорі приміщеннями протягом строку дії договору оренди.

Факт передачі в оренду нежитлового приміщення загальною площею 409 кв.м за адресою: Запоріжжя, вул. Перемоги, 2 відповідно до п. 2.1 договору, підтверджується актом прийому-передачі нежитлового приміщення від 01.03.02, який підписано і скріплено печатками ТОВ "Евіта" та Запорізького колективного будівельного управління "Машбуд" (том № 2, арк.. справи № 205).

Положеннями пунктів 5.1., 5.2. договору визначено, що орендар сплачує орендну плату в розмірі 5 грн., у т.ч. ПДВ за 1 кв.м. площі, яка є фіксованою на весь строк дії договору. Сплата орендних платежів здійснюється щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця. Сума орендної плати підлягає корегуванню під час внесення чергових орендних платежів тільки відповідно до індексу інфляції, визначеного Міністерством статистики України без наростаючого коефіцієнту. Зміна розміру орендної плати можлива тільки за взаємною згодою сторін.

Пунктом 6.1. договору передбачено, що взаємовідносини сторін, не врегульовані даним Договором, регулюються діючим законодавством.

Строк дії договору оренди встановлюється з 01.03.02 до 01.03.27 (п.8.3).

Судом встановлено, що власник нежитлової адміністративної будівлі літ. "А-3", розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, будинок 2, неодноразово змінювався.

Так, із змісту постанови Донецького апеляційного господарського суду від 11.09.12 (Вищий господарський суд України постановою від 21.11.12 залишив вказану постанову апеляційної інстанції без змін) з урахуванням ухвали від 08.01.13 (про виправленням описки) вбачається, що рішення господарського суду Запорізької області від 23.04.12 у справі № 13/5009/5697/11-30/5009/5697/11 скасовано частково. Позов ТОВ «Багіра» задоволено частково: витребувано у Запорізького колективного будівельного управління "Машбуд" з його незаконного володіння на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Багіра" нежитлове адміністративне приміщення літ.А-3, яке розташовано за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 2. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Так, у своїй постанові від 11.09.12 Донецький апеляційний господарський суд у справі № 13/5009/5697/11-30/5009/5697/11, а також Вищий господарський суд у постанові від 21.11.12 встановили, зокрема, наступні обставини, які з урахуванням положень ч. 3 ст. 35 ГПК України мають преюдиційне значення при вирішення спору у даній справі та не підлягають доказуванню: «рішенням Ордожнікідзевського районної ради депутатів Запорізької області від 12.03.92 № 47/2 визнано право власності Запорізького колективного будівельного управління «Машбуд» (далі Управління) на нежитловий будинок по вул. Перемоги, 2, в м. Запоріжжя.

19.08.02 Управління продало за договором купівлі-продажу № 9 вказане приміщення ТОВ «ЗапоріжАгроПромСервіс».

… 15.01.03 ТОВ «ЗапоріжАгроПромСервіс» продало придбаний об'єкт ТОВ «Нестор-М» на підставі договору купівлі-продажу № 4.

В подальшому, ТОВ «Нестор-М» (Продавець) та ТОВ «Багіра» (Покупець)підписали договір купівлі-продажу № 07.02/1 від 07.02.03 згідно умов якого Продавець зобов'язався передати у власність Покупця, а Покупець - прийняти у власність та оплатити нерухоме майно - нежитлову адміністративну будівлю в цілому, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 2 …

12.05.04 ОП Запорізьким МБТІ зареєстровано право власності на нерухоме майно (нежитлову адміністративну будівлю в цілому, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 2) за ТОВ «Багіра».

06.05.06 постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя зобов'язано ОП Запорізьке МБТІ скасувати державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно та поновити державну реєстрацію за ЗКБУ «Машбуд».

…

На виконання вказаної постанови, ОП Запорізьким МБТІ поновлено державну реєстрацію права власності за Управлінням (постанова ВГСУ від 21.11.12).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 18.12.06 постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя скасовано, справу направлено на новий розгляд.

05.09.07 ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя провадження у вказаній справі закрито …

06.05.08 ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя про поворот виконання судового рішення зобов'язано ОП Запорізьке МБТІ скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за Управлінням та поновити державну реєстрацію права власності за ТОВ «Багіра», яке було зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу від 07.02.03 № 07.02/1.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 30.08.10 у справі № 15/400д-10/68/07-10/232/10, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 24.11.10 та постановою Вищого господарського суду України від 06.04.11, відмовлено в задоволенні позову Управління та ТОВ «Блюз» до ТОВ «Багіра» та ТОВ «Нестор-М» про визнання недійсним договору купівлі-продажу № 07.02/1 від 07.02.03, укладеного між відповідачами.

…

Матеріалами справи (дивись постанову Донецького апеляційного господарського суду від 11.09.12) підтверджується, що позивач (ТОВ «Багіра») є власником спірного нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу, а відповідач володіє та користується цим майном не правомірно, що тягне за собою визначені законом правові наслідки. Таким чином, колегія суддів апеляційного суду дійшла до висновку про задоволення позову в частині витребування майна з незаконного володіння відповідача.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Орендного підприємства Запорізького міжрайонного бюро технічної інвентаризації м. Запоріжжя скасувати реєстраційний запис права власності за відповідачем та поновити в Державному реєстрі запис права власності позивача, то слід зазначити, що вказане Орендне підприємство не є відповідачем у даному спорі, а залучено у якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору. Крім того, такі вимоги розглядаються за самостійним позовом в установленому порядку, та згідно встановленої підвідомчості».

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 51765072 з 26.11.12 власником нежитлової будівлі літ. А-3, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 2 є ТОВ "Багіра" на підставі договору купівлі-продажу № 07.02/1 від 07.02.03.

Доказів зміни власника нежитлової будівлі або скасування зазначеного вище запису державного реєстратора, матеріали справи станом на 12.12.17 не містять.

Таким чином, власником нежитлової будівлі літ. А-3, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 2 є ТОВ "Багіра".

Відповідно до ч. 1 ст. 770 ЦК України, у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Згідно із ч. 2 ст. 770 ЦК України, сторони можуть встановити у договорі найму, що у разі відчуження наймодавцем речі договір найму припиняється.

Договором оренди від 01.03.02 № 0301-01 сторони не передбачили таку підставу припинення договору, як зміна власника.

Отже, у зв'язку з переходом права власності на майно, яке є об'єктом оренди, в силу вимог закону, відбулася заміна сторони у зобов'язанні, внаслідок чого до позивача перейшли права та обов'язки орендодавця за договором оренди нежитлового приміщення № 0301-01 від 01.03.02, в тому числі, і право вимагати сплати орендних платежів.

За твердженням позивача, оскільки відповідач порушив умови договору в частині своєчасної оплати орендної плати, позивач листом від 24.06.16, керуючись приписами ч. 1 ст. 782 ЦК України, повідомив про розірвання договору оренди нежитлового приміщення № 0301-01 від 01.03.02. У зв`язку з наведеним позивач вважає, що відповідач безпідставно займає спірне нежитлове приміщення, що й стало підставою звернення до суду із відповідними позовними вимогами про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням шляхом виселення відповідача.

Із змісту листів № 3006/1 від 30.06.16 та № 0707/1 від 07.07.16 вбачається, що відповідач у цій справі не визнав ТОВ "Багіра" належною стороною договору оренди нежитлового приміщення № 0301-01 від 01.03.02 та вважає, що у ТОВ "Евіта" відсутня будь-яка заборгованість з оплати орендної плати перед ТОВ "Багіра".

Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відтак, за умови заміни кредитора без згоди боржника, останній має бути повідомлений про такі зміни в суб`єктному складі зобов`язання; якщо внаслідок неповідомлення боржника про здійснену заміну кредитора боржник виконав зобов`язання первісному кредиторові, таке виконання слід вважати належним виконанням, яке припиняє зобов`язання (ст. 599 ЦК України).

Наявне в матеріалах справи листування між сторонами у справі свідчить про повідомлення ТОВ «Багіра» орендаря (відповідача у цій справі) про зміну орендодавця за договором оренди нежитлового приміщення від 01.03.02 № 0301-01.

Звертаючись до суду із позовом у цій справі позивач посилався на те, що листом від 24.06.16 про розірвання договору оренди нежитлового приміщення № 0301-01 від 01.03.02, одержання якого відповідачем підтверджується листом-відповіддю від 07.07.16 № 0707/1, ТОВ "Багіра" на підставі ч. 1 ст. 782 ЦК України відмовилось від зазначеного договору оренди.

Скасовуючи рішення господарського суду Запорізької області від 20.12.16 й постанову Донецького апеляційного господарського суду від 14.03.17 у справі № 908/1892/16 та передаючи вказану справу на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду Вищий господарський суд України у своїй постанові від 02.08.17 по справі № 908/1892/16 зазначив: «що господарські суди прийшовши до правильного висновку про перехід до позивача прав і обов'язків наймодавця за договором оренди нежитлового приміщення від 01.03.02 № 0301-01, в порушення вимог ст. 43 ГПК України не звернули уваги на те, що в п. 7.6 договору оренди сторони по іншому, ніж це визначено в ст. 782 ЦК України, врегулювали питання розірвання договору у випадку несплати орендарем орендної плати і комунальних платежів - на вимогу іншої сторони за рішенням господарського суду і у випадку такої несплати понад 6 місяців. Отже, відповідно до умов договору, навіть в цьому випадку розірвання договору можливе лише за рішенням суду».

При цьому, судом касаційної інстанції надано вказівку місцевому господарському суду при новому розгляді справи врахувати наведене у постанові від 02.08.17 по справі № 908/1892/16, більш ретельно з'ясувати права і обов'язки сторін, що випливають з договору оренди нежитлового приміщення від 01.03.02 № 0301-01, зокрема, наявність чи відсутність у позивача права на розірвання договору шляхом односторонньої відмови від нього, перевірити наявність передбачених договором та законом підстав для розірвання договору оренди.

Згідно із ч. 3 ст. 291 ГК України, договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених ЦК України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому ст. 188 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Частиною 1 ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з системного аналізу вищевказаних норм, розірвання господарського договору в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено, зокрема, договором. Тобто, право на одностороннє розірвання договору може бути визначене у договорі.

Отже, розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається. Однак, окремі договірні відносини допускають можливість одностороннього розірвання договору. Повноваження сторони на одностороннє розірвання договору можуть бути встановлені законом або безпосередньо в договорі.

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та, як самостійний юридичний факт, зумовлює його розірвання. У випадках, коли право на односторонню відмову у сторони відсутнє, намір розірвати договір може бути реалізовано лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а у разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору, - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін (ч. 4 ст. 188 ГК України).

Розірванням договору є припинення договірного зобов'язання, тобто зникнення правового зв'язку між сторонами договірного зобов'язання на підставах, встановлених у законі або договорі, та припинення їхніх прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачено актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 6 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Отже, принцип свободи договірного регулювання правовідносин, утілений у чинному законодавстві, дозволяє сторонам договору на власний розсуд визначати свої взаємні права та обов'язки, у тому числі щодо односторонньої відмови від договору.

Укладаючи договір оренди нежитлового приміщення від 01.03.02 № 0301-01, сторони у розділі 7 зазначеного договору на підставі вільного волевиявлення закріпили порядок припинення та розірвання договору.

Відповідно до пунктів 7.3., 7.5. договору, одностороння відмова від договору не допускається. Договір оренди може бути достроково розірвано тільки за згодою сторін.

Крім того, у відповідності до п. 7.6. договору, на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням господарського суду в наступних випадках: при використанні орендарем приміщення не за призначенням; у випадку порушення строків внесення орендної плати та комунальних платежів більше ніж за 6 місяців; у випадку повного чи часткового руйнування приміщення, вилучення приміщення; по іншим підставам, передбаченим законодавством України.

Згідно із п. 7.7. наведеного вище договору, він (договір оренди) може бути розірвано за вимогою Орендаря якщо приміщення в силу обставин, за які Орендар не відповідає, опиняться у стані неприродному для використання за призначенням.

З огляду на те, що правила ч. 1 ст. 782 ЦК України стосовно строків не внесення чергових орендних платежів, які надають орендодавцю право відмовитись від договору, носять диспозитивний характер, а сторони у договорі оренди передбачили інший порядок розірвання договору через несплату орендарем чергових платежів протягом іншого строку (більш як 6 місяців), що не суперечить ч. 1 ст. 782 ЦК України та закріпили, що: одностороння відмова від договору не допускається; дострокове розірвання договору оренди можливе лише у випадку погодження сторін чи на вимогу однієї із сторін за рішення суду, зокрема, у випадку порушення строків внесення орендної плати та комунальних платежів більш ніж за 6 місяців, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість та безпідставність тверджень позивача про те, що договір на підставі листа-повідомлення від 24.06.16 та ч.1 ст. 782 ЦК України є розірваним.

Таким чином, станом на час звернення до суду із позовом та станом на час прийняття даного рішення колегією суддів (12.12.17), договір оренди нежитлового приміщення від 01.03.02 № 0301-01 є чинним, в судовому порядку не розірваний.

Доказів зворотнього матеріали цієї справи не містять.

Крім того, колегія суддів зазначає, що на виконання вказівок постанови Вищого господарського суду України по справі № 908/1892/16, ухвалою суду від 31.10.17 було запропоновано позивачу уточнити позовні вимоги з урахуванням того, що усунення перешкод в користуванні майном за своєю суттю є негаторним позовом, однією з умов застосування якого є відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, та вказати чи не зводяться вони до зобов'язання відповідача, як орендаря виконати вимоги ст. 785 ЦК України, п. 4.9 договору оренди про повернення предмету оренди у разі припинення договору.

Проте, позивач жодних обґрунтувань з цього приводу суду не надав. Позовні вимоги (предмет чи підставу позову) до початку повторного розгляду справи по суті, тобто до 12.12.17, не уточнив.

А тому, господарський суд при прийнятті судового рішення, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 4 ГПК України та виходячи з того, що саме позивач просить суд у прохальній частині своєї позовної заяви (усунути перешкоди у користуванні майном шляхом виселення ТОВ «Евіта» на користь ТОВ «Багіра» з нежитлових приміщень загальною площею 409,1 кв.м., які розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 2), керувався не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі.

Зокрема, при вирішення спору по даній справі колегія суддів керувалась наступним.

Статтею 16 ЦК України закріплено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Захист права власності врегульований главою 29 ЦК України та передбачає наступні способи захисту: право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння (ст. 387), на витребування майна від добросовісного набувача (ст. 388), витребування грошей та цінних паперів (ст. 389), захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння (ст. 391), визнання права власності (ст. 392) тощо.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник, який володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі ст. 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Проте, передбачений ст. 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 27.05.15 № 6-92цс15.

Згідно із ст. 11128 ГПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п. 1 і 2 ч. 1 ст. 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Оскільки спірне майно було передане відповідачу за договором оренди, та між сторонами, у зв'язку із переходом до позивача права власності на спірне майно, склались зобов'язальні правовідносини, передбачений ст. 391 ЦК України, речово-правовий спосіб захисту про усунення перешкод у користуванні майном не може бути застосований судом для захисту прав позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Частиною 1 ст. 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно ч. 2 ст. 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

При цьому, положеннями п. 4.9. договору оренди сторонами узгоджено, що по закінченню строку дії договору чи при його достроковому розірванні Орендар передає Орендодавцю приміщення протягом 30 днів після компенсації Орендодавцем вартості капітального ремонту, реконструкцій орендованих приміщень.

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення ТОВ «Евіта» на користь ТОВ «Багіра» з спірних нежитлових приміщень, оскільки заявлений позивачем спосіб захисту не може бути застосовано до спірних правовідносин, так як усунення перешкод у здійсненні власником своїх справ щодо користування та розпорядження майном на підставі цієї норми застосовується тільки до позадоговірних правовідносин, а в даному випадку між сторонами є чинними договірні відносини з оренди, і у випадку розрівняння договору судом позивач вправі на підставі п. 4.9. договору та ч. 2 ст. 795 ЦК України вимагати від Орендаря передачі (повернення) приміщення.

Також, судом враховано, що згідно із постановою про закінчення виконавчого провадження від 16.06.17 ВП № 54005417 (відкритого за наказом господарського суду Запорізької області від 14.03.17 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення ТОВ «Евіта» на користь ТОВ «Багіра» з нежитлових приміщень загальною площею 409,1 кв.м., які розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 2) встановлено, що ТОВ «Евіта» за адресою вказаною у виконавчому документі, а саме: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 2 не перебуває. А за вказаною адресою знаходиться орендар ФОП Шинкаренко Т.О. згідно договору суборенди від 01.03.17.

Отже, станом на час розгляду справи колегією суддів місцевого господарського суду спірне приміщення займає ФОП Шинкаренко Т.О. згідно договору суборенди нежитлового приміщення від 01.03.17 № 03/01/2017/-СА укладеного з ТОВ «Евіта», вимоги до якого позивачем не заявлялись.

З підстав викладених у тексті цього рішення судом позовні вимоги відхиляються.

Враховуючи вимоги ст. 49 ГПК України та положення п.4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.13 № 7 (із відповідними змінами), судовий збір, у т.ч. за подання ТОВ «Евіта» апеляційної та касаційної скарг по справі № 908/1892/16 - покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 21, 4, 43, 45, 46, 22, 33, 34, 49, 69, 82, 821, 84, 85, 11112, 11128 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

У задоволені позову відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Багіра" (21007, м. Вінниця, вул. Петра Запорожця, буд. 20А, кв. 132, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Евіта" (69006, м. Запоріжжя, вул. В. Лобановського, буд. 7, кв. 57, ) - 1 515 (одну тисячу п'ятсот п'ятнадцять) грн. 80 коп. судового збору за подання ТОВ «Евіта» апеляційної та 1 653 (одну тисячу шістсот п'ятдесят три) грн. 60 коп. судового збору за подання ТОВ «Евіта» касаційної скарг у справі № 908/1892/16. Видати наказ після набранням рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18.12.17.

головуючий суддя В.Л. Корсун

суддя О.С. Боєва

суддя В.В. Носівець

.