КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2017 р. Справа№ 910/16551/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Смірнової Л.Г.

Калатай Н.Ф.

при секретарі: Петрик М.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились,

від відповідача: не з'явились,

розглянувши апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 року

у справі № 910/16551/17 (суддя Князьков В. В.)

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області

до відповідача Публічного акціонерного товариства Державної акціонерної компанії "Національна мережа аукціонних центрів"

про стягнення 3 236,71 грн.

В С Т А Н О В И В:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Державної акціонерної компанії "Національна мережа аукціонних центрів" про стягнення пені в сумі 3 236,71 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 р. позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства Державної акціонерної компанії "Національна мережа аукціонних центрів" на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області пеню в сумі 2 185 грн. 19 коп. та судовий збір в розмірі 1 080 грн. 20 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду в частині відмови стягнення пені на суми 1051,52 грн. та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що пеня у сумі 2 185,19 грн. та пеня у сумі 1 051,52 грн. розрахована у відповідності з п. 5.2. договору та календарним планом надання послуг з розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а суд першої інстанції помилився, визначаючи стягнення позивачем 1 051,52 грн. за частину того ж періоду, за який нарахована пеня у сумі 2 185,19 грн.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області по справі № 910/16551/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Смірнова Л.Г., Калатай Н. Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 року апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Смірнова Л.Г., Калатай Н. Ф. та призначено до розгляду на 19.12.2017 року.

Представники позивача та відповідача у судове засідання 19.12.2017 р. не з'явились, про поважні причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялись належним чином.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 20.02.2017 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області (замовник) та Публічним акціонерним товариством Державною акціонерною компанією "Національна мережа аукціонних центрів" (виконавець) укладено договір №14 про надання послуг з розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (далі - Договір), згідно з п. 1.1 якого виконавець зобов'язався надати комплекс послуг з розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва - котельня, що обліковується на балансі СТОВ "Первомайська птахофабрика", за адресою: Донецька обл., Нікольський (Володарський) район, с. Тополине, вул. Шкільна, буд. 26а, отримати позитивний висновок добровільної державної експертизи, а замовник прийняти та сплатити надані послуги.

Згідно з п. 1.3 Договору етапи та строки виконання послуг визначаються погодженим сторонами календарним планом надання послуг (додаток 2 до договору).

Пунктом 2.1 Договору загальну вартість послуг за договором визначено в сумі 16 430,00 грн.

Відповідно до п. п. 4.1, 4.2 Договору загальний строк надання послуг становить 83 календарні дні з моменту укладення договору. Строки надання послуг по кожному окремому етапу визначені в календарному плані.

У календарному плані по Договору (додаток 2 до Договору) сторони погодили, що послуги будуть надані у два етапи, а саме: І етап "Топографо-геодезичні вишукувальні послуги" протягом 14 днів, ІІ етап "Розробка та погодження технічної документації із землеустрою" протягом 69 днів, а всього строк надання послуг за Договором становить 83 дні.

Листом вих.№11-10-02434 від 11.05.2017 р. позивач просив відповідача повідомити замовника про стан виконання договірних зобов'язань. Листом вих. .№101 від 22.05.2017 р. відповідач повідомив позивача про затягування строків надання послуг, посилаючись на бездіяльність Філії "Донецький аукціонний центр" ПАТ ДАК "НМАЦ".

Листом вих. №11-10-03170 від 15.06.2017 р. позивач звернувся до відповідача з пропозицією розірвати договір №14 від 20.02.2017 р. у зв'язку з недотриманням виконавцем строків надання послуг. У відповідь на вказаний лист позивача, відповідач листом вих. № 141 від 17.07.2017 р. направив замовнику підписаний договір від 17.07.2017 про розірвання договору № 14 від 20.02.2017 р.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зобов'язань за Договором, у зв'язку з чим позивачем нараховано пеню за порушення строків надання послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання, які мають ознаки договору надання послуг, згідно якого в силу вимог ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України виконавець повинен надати послугу особисто.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалось вище, у пунктах 4.1, 4.2 Договору сторони погодили, що загальний строк надання послуг становить 83 календарні дні з моменту укладення договору. Строки надання послуг по кожному окремому етапу визначені в календарному плані.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та умов Договору, станом на час розгляду справи строк виконання відповідачем зобов'язань, щодо порушення яких заявлено позов, настав.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Колегія суддів зазначає, що відповідач в порушення умов договору та вимог чинного законодавства свій обов'язок за договором про надання послуг не виконав, докази виконання матеріали справи не містять, у зв'язку з чим відповідачем було допущено порушення зобов'язання з своєчасного надання послуг за договором.

Статтями 193, 199 ГК України, частиною 1 статті 216 ЦК України передбачено, що виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України.

Заходами відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій передбачено частиною 1 статті 216 та частиною 1 статті 546 ЦК України.

Згідно зі статтями 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов'язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов'язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У пункті 5.2 Договору сторони встановили, що за порушення строків, визначених календарним планом надання послуг, з виконавця стягується пеня в розмірі 0,1% суми договору за кожний день прострочення.

Таким чином, умовами договору та Господарського кодексу України передбачено цивільно-правову (господарсько-правову) відповідальність за порушення умов договору щодо невиконання негрошового зобов'язання у вигляді сплати пені.

Крім того, розмір договірної штрафної санкції у договорі обраховано у відсотковому розмірі за кожну добу прострочення, що за визначенням статті 549 Цивільного кодексу України відповідає поняттю "пеня".

Аналогічні висновки викладено Верховним Судом України у постанові від 08.02.2017 р. у справі №910/29752/15.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, позивачем було нараховано пеню окремо за кожним етапом надання послуг, які визначені календарним планом, а саме за порушення строку виконання І етапу за період з 07.03.2017 р. по 17.07.2017 р. на суму 16 430,00 грн. позивачем нарахована пеня у розмірі 2 185,19 грн. та за порушення строку виконання ІІ етапу за період з 15.05.2017 р. по 17.07.2017 р. на суму 16 430,00 грн. позивачем була нарахована пеня у розмірі 1 051,52 грн.

Однак, такий розрахунок не узгоджується зі змістом пункту 5.2 Договору, яким передбачено нарахування пені за порушення строків, визначених календарним планом надання послуг в розмірі 0,1% суми договору за кожний день прострочення.

При цьому, сторони погодили саме строки виконання кожного етапу, а не терміни (календарні дати), і передбачили, що послуги по двом етапам надаються послідовно і безперервно протягом 83 календарних днів. Відтак, порушення І етапу календарного плану безумовно тягне за собою порушення строків виконання ІІ етапу. Таким чином, приймаючи до уваги, що сума пені за 1 день прострочення є фіксованою, у даному випадку визначальним є сам факт прострочення, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що нарахування пені за період з 15.05.2017 р. по 17.07.2017 р. в подвійному розмірі є безпідставним.

Таким чином, враховуючи визначену позивачем кінцеву дату періоду прострочення, а саме 17.07.2017 р., колегія суддів перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок пені, погоджується з ним і вважає його вірним, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за період з 07.03.2017 р. по 17.07.2017 р. у сумі 2 185,19 грн. (16 430,00 грн. х 0,1% х 133 дні = 2 185,19 грн.).

За наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, наведених в оскаржуваному рішенні, а тому відсутні підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 р. у справі № 910/16551/17.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області на рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 року у справі № 910/16551/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 року у справі № 910/16551/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/16551/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 26.12.2017 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Л.Г. Смірнова

Н.Ф. Калатай